Дата документу 26.05.2023
Справа № 334/625/23
Провадження № 2/334/814/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Коломаренко К.А., за участі секретаря судового засідання Цілінко А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання

з участю учасників судового процесу: представника позивача адвоката Нінчук-Худякової О.М. (діє на підставі Ордеру серії АР №1081737 від 08.05.2023); представника відповідача (в режимі відеоконференції) адвоката Курдась С.О. (діє на підставі Ордеру серії Ар 31105351 від 20.02.2023)

встановив:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 4000 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 27.04.2022 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Відповідач не виконує обов`язки батька по піклуванню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. Донька постійно проживає разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Позивач в теперішній час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому позбавлена можливості отримувати будь-які додаткові доходи. Матеріальне становище позивача є вкрай нужденним, оскільки на її утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей, батько яких зник безвісти в м. Маріуполь. Тому позивач потребує утримання з боку відповідача, який за своїм матеріальним становищем має змогу надавати таку допомогу, але відмовився надавати допомогу на утримання позивача та їх дитини, приховує від позивача місце своєї робити, не займається вихованням та піклуванням про дитину. У зв`язку з чим звертається до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 30.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

21.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, сформований представником відповідача - ОСОБА_4 в системі «Електронний суд». У відзиві представник відповідача в інтересах відповідача зазначає, що відповідач вимоги позивача в частині стягнення аліментів на їх спільну дитину в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно визнає повністю, проте заперечує проти вимог про стягнення коштів на утримання дружини. В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, що стверджується довідкою від 07.04.2022 р., №2303-, отримує від держави допомогу щомісячно в розмірі 2000 грн. Починаючи з січня 2021 року ніде не працює, в грудні 2020 року звільнений працедавцем ПП ОСОБА_5 , вказане стверджується довідкою за формою ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України від 21.02.2023 р. Посилання позивачки на той факт, що нібито відповідач ОСОБА_2 , працює та фактично укриває місце своєї роботи не відповідає дійсності та відповідачем заперечується. Доглядає відповідач і за мамою - ОСОБА_6 , яка залишались вдовою. Щодо майнового стану відповідача зазначає, що останній не має у власності рухомого та нерухомого майна, що стверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №326306419 від 20.03.2023 р. У зв`язку із збройною агресією, відповідач вимушений був залишити свою домівку та переїхати до Запоріжжя де отримав статус внутрішньо переміщеної способи, що стверджується вказаною вище довідкою ВПО №2303- від 07.04.2022 р., офіційно ніде не працює, знаходиться в активному пошуку роботи в тому числі і звертаючись до центру зайнятості.

22.03.2023 до суду позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що вона також є внутрішньо переміщеною особою та має нести витрати не лише з утриманні дітей, а на винаймання житла, а відповідач отримані кошти витрачає лише на себе. Також зазначає, що посилання відповідача на перебування на його утримані матері не відповідають дійсності, оскільки його мати вдруге вийшла заміж, крім того не є непрацездатною Вказує, що відповідач здоровий, працездатний чоловік та має змогу працевлаштуватися, в тому числі мобілізуватися до армії та мати достойний заробіток, щоб виконувати зобов`язання з утримання дитини. З урахуванням викладеного просить не брати до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, та її позив задовольнити.

Згідно заперечень на відповідь на відзив, які надійшли на адресу суду 01.05.2023, за підписом представника відповідача адвоката Курдась С.О., представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач має змогу надавати грошові кошти на її утримання, а також не довела, що не забезпечена прожитковим мінімумом та є особою, яка потребує фінансової допомоги на її утримання. При цьому підтвердив, що відповідач позов визнає частково в частині аліментів на утримання дитини.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Нінчук-Худякова О.М. підтримала позов у повному обсязі із зазначених у ньому підстав та просила задовольнити позовні вимоги. Також просила залишити без розгляду клопотання позивача про витребування доказів на підтвердження повторного укладення шлюбу матір`ю відповідача, оскільки мати відповідача не досягла віку непрацездатності, а тому відповідач не може посилатись на перебування на його утриманні непрацездатного члена сім`ї.

Представник відповідача адвокат Курдась С.О. просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення коштів на утримання позивачки, доводи, викладені у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив, підтримав.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Ч. 3 ст.12 ЦПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 27.04.2022 між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №699, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.4).

У шлюбі народилася спільна дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с.5).

Під час судового розгляду встановлено, що дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є батьком дитини, та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто.

Відповідач ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 07.04.2022 р., №2303- (а.с. 48).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 отримував офіційний дохід до грудня 2020 року (а.с. 49-52).

Згідно з ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину визнав, є внутрішньо переміщеною особою, відомостей про перебування на обліку в центрі зайнятості не надав, надав до суду відомості про свої доходи за період до грудня 2020 року.

Виходячи з встановлених обставин під час розгляду справи, враховуючи інтереси дитини та матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення позивача до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе.

У добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивачка та відповідач не вирішили.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, враховує, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, відсутність відомостей про отримання ним доходу після 2020 року.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, судом враховуються наступні обставини, зокрема: відповідач є особою працездатного віку, з матеріалів справи не вбачається даних про поганий стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні обов`язків щодо надання матеріальної допомоги дружині, разом з тим розмір утримання, заявлений позивачем до стягнення, суд вважає буде надмірним тягарем для відповідача, тому вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) на утримання позивачки до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 27.01.2023.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 264 -265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ), аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.01.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ), починаючи з 27.01.2023 і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 /

повний текст рішення складено та підписано 01.06.2023

Суддя: Коломаренко К. А.