Провадження №22-ц/812/629/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Миколаїв

Справа № 490/2966/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державний реєстратор Миколаївського міського управління юстиції Недвіга Олена Вячеславівна,

про зняття арешту з майна

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Шолох Л.М., 12 квітня 2023 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «АНСУ» про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого листа виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 21 лютого 2011 року по справі №2-2528/2010 про стягнення з неї боргу на користь ПАТ «ПУМБ» в сумі 18 863,83 доларів США та 120 грн. 00 коп. судових витрат накладено арешт на все належне їй на праві власності нерухоме майно.

В подальшому ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2013 року замінено стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з ПАТ «ПУМБ» на ТОВ «АНСУ». 19 грудня 2013 року виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зазначала, що 14 січня 2022 року заборгованість нею погашена повністю.

В провадженні Центрального ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходились і інші виконавчі провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 . Усі вони є завершеними.

Посилаючись на викладене та на відсутність правових підстав для арешту всього нерухомого майна, належного їй, просила зняти арешт з усього належного їй нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника № НОМЕР_1 від 20 листопада 2013 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження безпідставно не врахував того факту, що на момент її звернення з позовом вона вже не є стороною виконавчого провадження, за такого не може звернутись зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку ст.447,448 ЦПК України.

У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

У зв`язку з цим, апеляційний суд розглядав справу у відсутність сторін на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Центрального ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу.

Серед інших перебувало і виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2011 року за № 2-2528/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» боргу у розмірі 18863, 63 доларів США. В рамках зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 20 листопада 2013 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Виконавче провадження завершено 19 грудня 2013 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

На дату подачі позову усі виконавчі провадження закінчені з різних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 боргу було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» . Тобто стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснено у п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 2-2528/2010 є боржником, рішення суду не виконано, а спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт. Крім того, арешт накладено на майно ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що на момент звернення з позовом ОСОБА_1 уже не є стороною виконавчих проваджень у зв`язку з їх завершенням не змінює характеру спірних правовідносин та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права.

Судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 27 червня 2023 року.