1Справа № 204/6458/23 2-н/335/469/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2023 з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на підставі ухвали судді від 10.05.2023 надійшла цивільна справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Відповідно до ч.2 ст.32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. При цьому згідно з ч.1 даної статті спори між судами про підсудність не допускаються.

Однак, ознайомившись з матеріалами заяви та ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2023, приходжу до наступних висновків.

Як вбачається з ухвали від 10.05.2023 року, направляючи справу для розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, суддя виходив з того, що із відповіді №67166 від 10.05.23 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, а відтак вказана справа не підсудна Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, а згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 8 ст.165 ЦПК України передбачена можливість постановлення ухвали про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи-підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду.

Можливості передачі заяви про видачу судового наказу за підсудністю у разі, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - фізичної особи буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, нормами ЦПК України не передбачено.

В даному випадку боржник ОСОБА_1 не є юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, в поданій заяві боржником є фізична особа, а відтак процесуальні підстави для передання заяви про видачу судового наказу за підсудністю відсутні, а справа помилково надіслана до іншого суду за підсудністю.

Крім того, згідно з вимогами ч.1 ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Так, зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 відповідно до матеріалів справи знаходиться на території Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, а згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України за загальним правилом позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання.

Водночас, як вбачається із змісту заяви, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заявлено вимогу про стягнення з боржника заборгованості за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, предметом заяви у цій справі є зобов`язання, які виникають з надання послуг постачання природного газу, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 30 ЦПК України передбачено випадки застосування правил виключної підсудності, зокрема відповідно до ч.1 даної статті позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11.

До аналогічних висновків приходить Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 (провадження № 61-30812св18) зазначаючи, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

За наведених обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Так у своїй постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27-29 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, враховуючи те, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, а відповідно до положень ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, предметом заяви ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є стягнення з боржника - фізичної особи заборгованості за спожитий природний газ в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка територіально відноситься до Чечелівського району м.Дніпро і територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, передача заяви про видачу судового наказу за підсудністю відносно фізичної особи нормами ЦПК України не передбачена, а тому вважаю за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України повернути дану справу на розгляд Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, як помилково направлену до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Керуючись ст.ст.27, 30, 31, 165, 353, 354, 378 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, повернути Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю, як помилково направлені до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена 06.06.2023 року

Суддя: Н.І. Рибалко