ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4954/23 Справа № 175/4320/22 Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2022 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 06 серпня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву без номеру. ОСОБА_3 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 400 грн.

Зазначали, що банк умови договору виконав, надавши у користування обумовлені договором кредитні кошти.

Вказували, що позичальниця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті допустила заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 5 094 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 4 932,72 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 161,28 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом з позичальником, а тому є такими, що прийняли спадщину, претензію банку про погашення заборгованості залишили без виконання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з них на користь банку заборгованість за кредитним договором без номеру від 06 серпня 2011 року у розмірі 5 094 грн.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що кредит був наданий, а вони при зверненні до суду із позовом довели наявність заборгованості за кредитним договором, надавши відповідні докази, відповідачі, як спадкоємиці позичальниці, повинні погасити допущену спадкодавцем заборгованість. Померлій належала земельна ділянка яку вона надавала в оренду. З врахуванням того, що свідоцтво про право на спадщину відповідачі не отримали строк пред`явлення кредиторських вимог не сплив.

Відповідачі правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 серпня 2011 року ОСОБА_3 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Станом на 30 червня 2022 року банком рахується заборгованість у загальному розмірі 5 094 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 4 932,72 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 161,28 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Степової сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 грудня 2021 року банк звернувся до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора.

Листом Дніпровської районної державної нотаріальної контори від 29 грудня 2021 року №1800/02-14 завідувач нотаріальної контори повідомила,що на підставі вищевказаної претензії було відкрито спадкову справу №304/2021 після смерті ОСОБА_3 . Одночасно повідомила, що спадкоємці, які проживали разом зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Згідно довідки, виданої Степовим СО Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №45 від 09 лютого 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначили, що за даною адресою особи не проживають.

11 січня 2022 року на адресу реєстрації ОСОБА_1 банк надіслав лист-претензію, в якому просить погасити заборгованість за кредитним договором померлої ОСОБА_3 у розмірі 5 094 грн.

11 січня 2022 року на адресу реєстрації ОСОБА_2 , банк також надіслав лист-претензію, в якому просить погасити заборгованість за кредитним договором померлої ОСОБА_3 у розмірі 5 094 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину;при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18).

Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.

Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз норм статей 1216,1218,1219,1231,1268,1269,1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постанові від 13 лютого 2019 року у справі №336/5443/16, провадження №61-34319св18, Верховним Судом у постанові від 17 липня 2019 року у справі №562/2411/16-ц, провадження №61-34931св18, Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №279/7765/15-ц, провадження №61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позову було надано анкету-заяву, яка, як вони зазначають, становить кредитний договір між ними та позичальницею ОСОБА_3 , виписка за договором без номеру, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та розрахунок заборгованості.

Також з матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 ніхто не звертався, спадкова справа після її смерті була зведена на підставі претензії кредитора.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів наголошує на тому,що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між банком та померлою ОСОБА_3 , оскільки на підтвердження цього банком було надано суду анкету-заяву від 06 серпня 2011 року, у якій зазначено лише анкетні дані ОСОБА_3 її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність.

У вказаній анкеті-заяві відсутні дані про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Вказуючи, що заборгованість виникла на підставі вказаної анкети-заяви, надано розрахунок заборгованості за період з 19 липня 2014 року по 30 червня 2019 року, з 01 липня 2019 року по 31 січня 2021 року,з 01 лютого 2021 року по 30 травня 2022 року. Та виписку за договором без номеру за період з 19 липня 2014 року по 11 лютого 2021 року, яка починається з встановлення кредитного ліміту у розмірі 0,00 (що не доводить факту видачі ОСОБА_3 кредитної картки з встановленим кредитним лімітом саме на підставі анкети заяви від 06 серпня 2011 року, яка як наголошує банк становить кредитний договір без номеру).

Посилання апеляційної скарги на те, що, підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_3 ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, до уваги не приймаються оскільки надані документи не містять підпису ОСОБА_3 ,т ому відсутні підстави вважати, що остання була ознайомлена із ними.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Жодних доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 заявленого позивачем кредитного ліміту до суду першої інстанцій АТ КБ «ПриватБанк» не надано, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України.

Крім того, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником (у даному випадку спадкоємцем боржника) обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (у разі доведеності факту отримання грошових коштів тобто видачі кредитної картки на підставі анкети заяви з встановленим кредитним лімітом). Проте банк вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом кредиту не заявляв, оскільки така заборгованість відсутня. Водночас вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками не можуть бути задоволені оскільки умови, щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві від 06 серпня 2011 року.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров