ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3845/22

Головуючий у першій інстанції Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/636/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 березня 2022 року і до повноліття дитини.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , яка є дитиною з інвалідністю і проживає разом з ОСОБА_1 . Наразі усі обов`язки щодо утримання доньки позивачка здійснює самостійно. Відповідач проходить службу у лавах ЗСУ, отримує постійний дохід, інших утриманців не має, однак з березня 2022 року не надає матеріальну допомогу на дитину добровільно.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали цього суду від 03 березня 2023 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 908 грн судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповно з`ясовані районним судом обставини справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2022 року і до повноліття дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов хибного висновку щодо розміру отриманого відповідачем прибутку, оскільки аліменти вираховуються із загального доходу ОСОБА_2 , який з квітня по грудень 2022 року склав 315 050,03 грн. 10 000 грн в перерахунку на 1/4 частку від наведеного доходу відповідача і є тією сумою, яка має стягуватись на утримання дитини.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 працює, з квітня 2022 року отримує постійний дохід у розмірі близько 40 000 грн щомісяця, інших осіб на утриманні не має, отже має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 01 березня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також можливість надання утримання другим з батьків, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн щомісячно від дня пред`явлення позову 24 жовтня 2022 року, що не буде порушувати баланс інтересів сторін на час ухвалення рішення з огляду на проживання дитини з позивачкою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3), яка проживає разом із матір`ю.

ОСОБА_1 з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2024 року встановлено соціальну допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 , 2007 року народження, в сумі 1 094,80 грн, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Як свідчить відповідь Ніжинського територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Ніжин Ніжинської області (а.с. 29) ОСОБА_2 13 березня 2022 року призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 , яка виконує завдання за призначенням на території Донецької області України.

Відповідно до довідки про доходи від 10 січня 2023 року загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 13 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року без урахування аліментів становить 438 476,24 грн, з яких: 123 426,21 грн заробітна плата, 315 050,03 грн інші нарахування (додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб) (а.с. 37).

Звертаючись з даним позовом у жовтні 2022 року, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи їх стягнення з 01 березня 2022 року і до повноліття дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України та роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 3 500 грн щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною з інвалідністю і проживає разом з матір`ю. ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю.

Позивачка не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів на утримання доньки, вважаючи, що сума коштів має бути визначена в розмірі 10 000 грн щомісячно, а стягнення коштів слід здійснювати з 01 березня 2022 року.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум у 2022 році для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Як свідчать матеріали цивільної справи, ОСОБА_2 призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), загальна сума його доходу за період з 13 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року без урахування аліментів становить 438 476,24 грн, з яких: 123 426,21 грн заробітної плати, 315 050,03 грн інших нарахувань (додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб).

Обґрунтовуючи доводи позову, ОСОБА_1 посилається на можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Проте колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів, які б підтверджували, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно та достатньої щомісячно саме 10 000 грн, матеріали цієї справи не містять.

Лише факт отримання ОСОБА_2 доходу не є підставою для стягнення з нього аліментів у заявленому позивачкою розмірі, оскільки саме на ОСОБА_1 покладено обов`язок доведення розміру необхідної на утримання дитини суми коштів. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Отже, розмір аліментів повинен забезпечувати фізичний, розумовий та духовний розвиток дитини, проте суд зауважує, що такий розвиток має забезпечуватись на лише за рахунок аліментних платежів, а і за рахунок доходів самої позивачки. Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок батьків щодо утримання дитини має бути рівним, а не покладеним лише на платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції вірно врахував, що ОСОБА_2 не являється кадровим військовим, а призваний на військову службу під час мобілізації у зв`язку з військовою агресією РФ 13 березня 2022 року. Його заробітна плата за 9 місяців у період з 13 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року склала 123 426,21 грн, що за місяць у середньому становить 13 714,02 грн (123 426,21 : 9). Доводами апеляційної скарги не спростовано висновок районного суду про те, що інші нарахування у період з 13 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року в сумі 315 050,03 грн є тимчасовою або одноразовою державною виплатою на період дії воєнного стану, і у разі припинення таких виплат ОСОБА_2 сума аліментів у розмірі 10 000 грн дорівнюватиме сумі щомісячного доходу відповідача, що унеможливить виконання обов`язку по утриманню дитини.

Крім цього, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним. ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину в бік їх збільшення у разі, коли зміняться обставини, що враховуються судом при вирішенні цього спору.

Законодавчо передбачено також можливість стягнення з другого з батьків коштів на участь у додаткових витратах на дитину що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України, за наявності та доведеності таких обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба тощо).

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про необхідність стягнення аліментів за рішенням суду з 01 березня 2022 року через те, що відповідач саме з цього часу не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд першої інстанції дотримався вимог цієї статті, указавши часом стягнення аліментів день звернення позивачки до суду з даним позовом 24 жовтня 2022 року.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК України), але таких доказів позивачкою не надано. У позовній заяві ОСОБА_1 повідомила, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися.

Ураховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова