Справа № 442/6714/22 Головуючий у 1 інстанції: Бодрова О.П.
Провадження № 22-ц/811/649/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 та її представника адвоката Гринди Р.М., представника апелянта Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гринди Р.М. та Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2023 року у справі за поданням заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлани Тадеївни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник - ОСОБА_2 , стягував - ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2022 року заступник начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір С.Т. звернулася до суду із поданням, в якому просила визначити обов`язкову частку боржника ОСОБА_2 у спадковому майні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №65188076 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та держави заборгованості на загальну суму 315733,88 грн. та 23907,85 євро.

В обґрунтування подання зазначала, що на примусовому виконанні Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться зведене виконавче провадження №65188076 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та держави заборгованості на загальну суму 315733,88 грн та 23907,85 євро, а безпосередньо на користь ОСОБА_1 295187,65 грн та 23907,85 євро.

З 24.02.2020 року по 14.06.2021 боржник ОСОБА_2 значився зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , у будинку де проживали його батьки. Боржник є особою з інвалідністю. У жовтні та листопаді 2021 року померли батьки боржника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після їх смерті заведені спадкові справи. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.09.2022 року, за ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової та часткової власності на будинок та спільної часткової та часткової власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину. ОСОБА_6 як особа з інвалідністю, з урахуванням положень ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Боржник ухиляється від виконання рішень суду.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2023 року у задоволенні подання заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлани Тадеївни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами відмовлено.

Ухвалу суду оскаржили представник ОСОБА_1 адвокат Гринди Р.М. та Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гринда Роман Михайлович зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що боржник ОСОБА_2 був обізнаний про наявність рішень судів, які підлягають виконанню, про наявність боргу перед ОСОБА_1 та перед сином ОСОБА_7 , 2000 р.н. по несплаті аліментів на його утримання ще з 2007 року, передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання судових рішень про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на його частку у спадковому майні, тому і вчинив відмову від прийняття спадщини.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким подання задовольнити.

В своїй апеляційній скарзі Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Покликається на те, що з грудня 2020 року ОСОБА_2 являється інвалідом 3-ї групи, а отже є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавців, який належить до першої черги спадкоємців. Боржник не здійснює жодних дій спрямованих на виконання рішень суду та рішень інших органів (посадових осіб), які об`єднані у зведене виконавче провадження №65188076, а навпаки вчиняє дії, щодо унеможливлення стягнення з нього боргів, в тому числі шляхом неприйняття обов`язкової частки у спадщині.

Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом, реєстр №880, №881, виданих 15.09.2022 Приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С., посвідчено спадщину на частки у праві власності на житловий будинок та частки у праві власності на земельну ділянку, кадастровий N° :01:076:0155 за адресою - АДРЕСА_1 за спадкоємцем - ОСОБА_3 , у зв`язку із відмовою спадкоємця першої черги - сина спадкодавця ОСОБА_2 .

В межах виконавчих проваджень державними виконавцями вчинялись виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), а саме: винесення постанов про звернення стягнення на кошти, майно та доходи боржника, винесення постанов про тимчасові обмеження боржника, скерування до суду подань про розшук і привід боржника та примусове проникнення до житла, скерування до органів поліції повідомлень про кримінальне правопорушення за фактом умисного невиконання боржником рішень суду. Органом поліції внесено до ЄРДР відомості відносно ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_2 обізнаний про наявність боргу перед ОСОБА_1 та державою, і передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання судових рішень про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на його частку у спадковому майні, тому відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом, відмовився від прийняття спадщини.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні подання, суд першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме дійшов висновку що спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, вважається таким, що її прийняв, якщо він проживав разом із спадкодавцем на день його смерті або якщо він у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Застосовано норми закону, які не підлягає застосуванню, а саме статтю 1268 та статтю 1270 ЦК України.

Проте, нормою статті 1241 ЦК України не передбачено дані умови для осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині за законом.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким подання задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, ОСОБА_1 та її представника адвоката Гринди Р.М. на підтримання апеляційної скарги, представника апелянта Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України про належності боржнику майна, яким він володіє спільно з іншими особами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадженняі примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом,з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною першою статті 443 ЦПК України визначено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Матеріалами справи та судом встановлено, що на виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває зведене виконавче провадження №65188076, з 21 виконавчих проваджень про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_2

15 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про розшук майна боржника.

02 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайнного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про озернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , яка сформована 25.10.2022 вбачається, що у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта: АДРЕСА_1 , яка сформована 21.07.2022 вбачається, що власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №002721/11-2020 від 21.04.2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14.06.2021 року ОСОБА_2 знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла.

З відповіді на запит №146/02-14 від 04.08.2022 року приватного нотаріуса Манзілевської Т.С. вбачається, що ОСОБА_2 не вступив у права спадкоємця після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З відповіді на запит №147/02-14 від 04.08.2022 року приватного нотаріуса Манзілевської Т.С. вбачається, що ОСОБА_2 не вступив у права спадкоємця після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Станом на 07.10.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 відсутні зареєстровані особи.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до вимог ч.ч.3, 4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, вважається таким, що її прийняв, якщо він проживав разом із спадкодавцем на день його смерті або якщо він у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Відмовляючи в задоволенні подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції вірно виходив з того, що боржник ОСОБА_2 не проживав разом із спадкодавцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час їх смерті, а також не звертався до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті батьків у строки визначені ст.1270 ЦК України.

Крім того, згідно інформаційної довідки №310195588 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається набуття права власності ОСОБА_3 ..

Доказів, того, що боржник володіє разом із ОСОБА_3 будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 суду не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Гринди Р.М. та Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.08.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.