ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3747/23 Справа № 539/1881/22 Суддя у 1-й інстанції - ЛевченкоА.М. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення походження дитини, яке постановлено суддею Левченком А.М. у місті Добропілля Донецької області та повне судове рішення складено 02 лютого 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення походження дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 2014 року фактичні шлюбні стосунки між подружжям ОСОБА_4 були припинені.

У 2015 році між ним та та відповідачем ОСОБА_2 склалися романтичні стосунки, у зв`язку із чим вони почали мешкати однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 04.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 17 від 04.02.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 них народився син ОСОБА_6 .

Оскільки дитина народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, то відомості про батька дитини, були записані у відповідності до ч. 2 ст. 122 СК України, а саме, батьком записаний відповідач ОСОБА_3 .

В зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд встановити походження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2023 року у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення походження дитини відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Вважає рішення суду першої інстанції не узгодженим та суперечливим за змістом та висновками.

Наполягає на тому, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно ЦПК України.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази відповідача ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні підтвердила походження дитини від позивача.

Посилається на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 при звернення з позовом про розірвання шлюбу зазначала, що вона майже 7 років не мешкає разом з ОСОБА_3 та навіть не спілкується.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що на теперішній час вона перебуває у шлюбі з позивачем, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційну скаргу задовольнити, справу розглядати у її відсутність та без її виклику.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пілігрім П.О. доводи апеляційної скарги повністю підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники судового розглядуу судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 04.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 17 від 04.02.2005 року (а.с. 60).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 0 від 18.11.2022 року (а.с.64) ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері ОСОБА_2 народився ОСОБА_7 . ОСОБА_8 дитини записаний ОСОБА_3 . Державна реєстрації народження проведена відповідно до ст. 133 СК України.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2023 року - залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції кваліфікував спірні правовідносини за ст. 129 СК України, оскільки вбачається спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини.

Виходив з того, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є відповідач ОСОБА_3 , а тому визнання відповідачем ОСОБА_2 позову не створює правових наслідків у вигляді ухвалення рішення про задоволення позову в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Позивачем не було подано суду жодного доказу на підтвердження обгрунтованості заявлених ним позовних вимог, а тому суд вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За правилом частини 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Наведена норма закону регламентує порядок вчинення запису про батька дитини, якщо вона народилася у подружжя.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до частини першої статті 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини, відповідно до частини другої статті 138 СК України, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

У справі, що переглядається, суд встановив, що відповідачка народила дитину до спливу десяти місяців після припинення шлюбу з ОСОБА_3 .

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженою жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 судам роз`яснено, що «оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка, як батька дитини.

Згідно з усталеною судовою практикою предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, зокрема висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Проте, всупереч доводів апеляційної скарги позивача , колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було подано суду жодного доказу на підтвердження свого батьківства відносно дитини.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, так як зводяться до незгоди з висновками суду по суті вирішення спору й до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, що не може бути правовою підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що, з урахуванням установлених у цій справі обставин, не вбачається неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а зроблені судом першої інстанції висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у даній категорії справ, яка є сталою та сформованою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: