справа № 156/194/23
провадження № 2/156/64/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

з секретарем судових засідань Кицею Л.Ф.,

без участі сторін,

при розгляді цивільної справи (в порядку спрощеного позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді від 27.02.2023 прийнята до розгляду позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відкрито провадження в справі, призначено судове засідання на 22.03.2023 на 11 год. 00 хв..

Судом вжиті заходи для сповіщення відповідачки щодо дати, час та місця здійснення призначеного засідання.

До суду 06.03.2023 засобами електронної пошти від відповідачки надійшла заява, в якій ОСОБА_1 повідомляла, що вона виїхала з м. Маріуполя Донецької області з причини збройної агресії рф проти України, на теперішній час на законних підставах перебуває на території Королівства Норвегії, користується процедурою «колективного захисту», є особою з інвалідністю.

До суду 15.03.2023 засобами електронної пошти від відповідачки надійшло клопотання, в якому ОСОБА_1 просила відкласти розгляд цивільної справи № 156/194/23 з метою належного одержання нею копії позовної заяви (з додатками), судових документів, також просила направити їй згадані документи в порядку, передбаченому Гаазькою конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965.

Додатково 20.03.2023 засобами електронної пошти відповідачка надала лист від Директорату у справах імміграції Королівства Норвегії від 08.08.2022, згідно з яким ОСОБА_1 отримала тимчасовий вид на проживання в цій державі на підставах колективного захисту, медичний висновок, згідно з яким ОСОБА_1 через стан здоров`я не може приїхати до України на цей час або в осяжному майбутньому для участі в судовому розгляді.

Позивач ОСОБА_1 не взяв участі в судовому засіданні, надав до суду 22.03.2023 заяву, в якій повідомив, що він є ознайомленим з клопотанням відповідачки щодо відкладення судового розгляді, проти задоволення такого клопотання заперечує через відсутність заперечень відповідачки щодо розірвання шлюбу. Відповідачка також не взяла участі в судовому засіданні (в т. ч. дистанційно).

Дослідивши письмові заяви (клопотання) сторін, суд дійшов таких висновків.

Зі змісту заяв відповідачки вбачається, що ОСОБА_2 виїхала з м. Маріуполя Донецької області з причини збройної агресії рф проти України, на теперішній час на законних підставах перебуває на території Королівства Норвегії, користується процедурою «колективного захисту», є особою з інвалідністю, останнім відомим місцем її фактичного проживання є адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 3, 10 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому ЦПК або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 2-103/11 висловлена правова позиція, згідно з котрою учасник справи, який проживає на території однієї з держав-учасниць Конвенції (Договору) про правову допомогу, має бути повідомлений про час та місце судового розгляду справи, котра стосується його прав та інтересів, відповідно до положень Конвенції (Договору) за дорученням суду України, направленим через головні територіальні управління юстиції до Міністерства юстиції України.

Україна та Королівство Норвегія є учасниками Конвенції (Гаазької) про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965. Для України згадана Конвенція набула чинності 01.12.2001 (на підставі Закону України від 19.10.2000 № 2052-III, із заявами та застереженнями).

Як зазначено у ст. 1 цієї Конвенції, вона застосовується в цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей; до прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія (ст. 3 Конвенції).

Згідно зі ст. 5 вказаної Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає

документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a)у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її

території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. Також документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Як убачається зі змісту розд. VI Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 № 1092/5/54, зарєестр. у Міністерстві юстиції України 02.07.2008 за № 573/15264, суд чи інший компетентний орган України звертається з відповідним дорученням на підставі згаданої Конвенції до Центрального Органу іноземної держави напряму.

З огляду на це, суд вважає за доцільне направити судове доручення до компетентного органу Королівства Норвегія щодо вручення відповідачці ОСОБА_2 копій позовної заяви, додатків до неї, ухвали судді від 27.02.2023 про відкриття провадження в справі № 156/194/23, ухвали суду від 22.03.2023 про звернення з судовим дорученням.

Суд окремо зауважує, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950; набрала чинності для України з 11.09.1997) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява № 4451/70, рішення від 21.02.1975) дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися, закріпив правило про те, що п.1 ст. 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.

Згідно зі ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження в цивільній справі, копія позовної заяви з додатками повинна бути надіслана учасникам справи. За змістом ст. 191 ЦПК України лише після отримання копій вказаних документів відповідач має право подати відзив на позовну заяву. Натомість відповідачка ОСОБА_1 не отримувала від суду (у спосіб, передбачений законом) копії ухвали про відкриття провадження в справі, копій позовної заяви (з додатками), а відтак, це може вплинути на її здатність захищатись від пред`явленого позову.

З огляду на таке, суд відхиляє заперечення проти клопотання відповідачки щодо належного отримання нею судових та позасудових документів, викладені в заяві позивача ОСОБА_1 від 22.03.2023, і задовольняє відповідне клопотання відповідачки.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Суд вважає за доцільне зупинити провадження у справі № 156/194/23 до виконання судового доручення компетентним органом Королівства Норвегії, оскільки без цього подальший процесуальний рух справи не є можливим.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 3, 10,190,191,252,258,260,261,498 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідачки ОСОБА_2 задовольнити.

Направити судове доручення до компетентного органу Королівства Норвегія щодо вручення відповідачці ОСОБА_2 копій позовної заяви, додатків до неї, ухвали судді від 27.02.2023 про відкриття провадження в справі № 156/194/23, ухвали суду від 22.03.2023 про звернення з цим судовим дорученням.

Провадження в цивільній справі № 156/194/23 зупинити до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави щодо виконання судового доручення про вручення документів заінтересованій особі.

Ця ухвала суду може бути оскаржена в порядку апеляційного провадження виключно в частині зупинення провадження у справі. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (складання) ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя А.Є Бєлоусов