ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2058/23 Справа № 183/6362/22 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років , -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 21 серпня 2021 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року шлюб між ними було розірвано. Сторони мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_4 проживає разом з позивачем за місцем її реєстрації. Зараз позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, утримання дитини потребує значних витрат, але відповідач відмовляється надавати матеріальну підтримку, хоча має значний дохід.

Позивач повною мірою виконує свої обов`язки по вихованню, догляду та нормальному розвитку дитини, а саме піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тому не має можливості для самореалізації у будь-якій іншій сфері життя, працевлаштуватися будь-куди та має гостру потребу в матеріальній допомозі з боку відповідача.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено частково.

Стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на її утримання, до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 - річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 03 жовтня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн.

Із указаним рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

Так, апелянт зазначив, що він добровільно надає матеріальну допомогу позивачу та їхній спільній дитині, що не було враховано судом. Позивачем, на думку апелянта, не надано доказів проживання дитини з нею, доказів того, що вона не працює, а також доказів доходів відповідача. Крім того відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що позивач перешкоджає йому спілкуватися з дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як передбачено п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи: про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Як вбачається з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2021 року було зареєстровано шлюб між сторонами у справі.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року шлюб між ними розірвано.

Сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тому не працює. Відповідач, за наявності можливості, матеріальної допомоги не надає, що є підставою для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній син сторін у справі проживає з матір`ю (позивачем), а також, враховуючи, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, вона має право на отримання від чоловіка - батька дитини, коштів до досягнення дитиною трьох років. З урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважав можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частиною другою статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Установивши вказані обставини, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання позивача ОСОБА_2 щомісячно в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі саме 1/6 частини від усіх доходів відповідача.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він добровільно надає матеріальну допомогу позивачу та їхній спільній дитині, що позивачем не надано доказів того, що вона не працює, а також доказів доходів відповідача, висновків суду не спростовують з огляду на положення статті статті 84 СК України, згідно з якими право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів проживання дитини з нею спростовуються матеріалами справи, а саме актом квартального комітету № 19 м.Новомосковська від 27 вересня 2022 року, згідно з яким малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зареєстрований, але проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса згідно з довідкою 4496/08.10.2021 про реєстрацію місця проживання є місцем проживання позивача ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що позивач перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною, не є предметом розгляду даної справи та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на наведені обставини колегія суддів, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Доводи скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко