Ухвала

10 травня 2023 року

м. Київ

справа № 308/13109/13-ц

провадження № 61-1334св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Ужгородська міська рада,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

особи, які подали касаційні скарги: ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ужгородської міської ради, в якому просив суд визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , позначеному у технічному паспорті літ. «А» та господарську споруду - сарай під літ. «Д», що розташовані на АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року у складі судді Монича О. В. позовні вимоги

ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру

АДРЕСА_1 , позначеному у технічному паспорті літ. «А», та господарську споруду - сарай під літ. «Д», що розташовані на

АДРЕСА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито і безперервно володіти ним понад 12 років, то враховуючи вимоги частини першої

статті 344 ЦК України, наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , позначеному

у технічному паспорті літ. «А» та господарську споруду - сарай під

літ. «Д», що розташовані на АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з цим рішенням, 18 жовтня 2021 року ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, подав до Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову

в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд вирішив позов без залучення його до участі у справі, оскільки визнав за позивачем право власності, в тому числі і на господарську споруду - сарай під літ. «Д», який був побудований до 1967 року та знаходився у спільному користуванні власників трьох квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та за згодою яких був поділений на три приміщення, і одним

з яких він користується з 1997 року, чим порушено його права, свободи та інтереси.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на господарську споруду - сарай під літ. «Д», що розташований на АДРЕСА_2 скасовано, та у задоволенні цієї вимоги ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що заявлені вимоги про визнання за позивачем права власності на господарську споруду - сарай під літ. «Д» на АДРЕСА_2 порушують права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , оскільки він як один із власників квартири у багатоквартирному будинку, позбавлений права користування спірним приміщенням.

Вирішення судом першої інстанції вимог щодо визнання права власності на господарську споруду без залучення ОСОБА_2 до участі в розгляді справи як співвідповідача свідчить про порушення його законних прав, інтересів та (або) обов`язків, тому рішення суду першої інстанації в частині визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на господарську споруду - сарай під літ. «Д» підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Разом з тим апеляційний суд вважав, що вирішення судом першої інстанції вимог позивача про визнання за ним права власності на квартиру

АДРЕСА_1 не порушує законних прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_2 , оскільки такий є власником квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку і не має будь-яких прав щодо квартири

АДРЕСА_4 .

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У січні 2023 року ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року, оскільки вважає, що вказаним судовим рішенням вирішено питання про його права, обов`язки та охоронювані законом інтереси.

У березні 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги на постанову Закарпатського апеляційного суду

від 24 листопада 2022 року.

Доповнення до касаційної скарги підлягають залишенню без розгляду

з таких підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

За змістом частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на касаційне оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року, повний текст якої складено 05 грудня

2022 року, сплив 04 січня 2023 року.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зазначене, оскільки доповнення до касаційної скарги подані до суду касаційної інстанції 16 березня 2023 року, тобто з пропуском установленого законом строку на внесення змін чи доповнень до касаційної скарги, то доповнення ОСОБА_3 до касаційної скарги підлягають залишенню без розгляду.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження

№ 14-90цс19) та 26 травня 2020 року у справі№ 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19).

У березні 2023 року ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року, в якій просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 15 березня 2023 року справу № 308/13109/13-ц за касаційною скаргою ОСОБА_3 призначено до розгляду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 27 квітня 2023 року справу № 308/13109/13-ц за касаційною скаргою ОСОБА_4 призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційну скаргу ОСОБА_3 мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_1 , позначеному

у технічному паспорті літ. «А» та господарську споруду - сарай під літ. «Д», що розташовані на АДРЕСА_2 , ОСОБА_5

30 жовтня 2013 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_1 , позначеному

у технічному паспорті літ. «А» та господарську споруду - сарай під літ. «Д», що розташовані на АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 .

Вказує, що згідно з договорами оренди від 05 січня 2021 року № 21-01-08 та від 19 вресня 2022 року ОСОБА_4 передала вказану квартиру та господарське приміщення - сарай під літ. «Д» йому в оренду, тому вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду порушує його права та обов`язки.

Зазначає, що до участі в розгляді справи в апеляційному суді, під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 ні він, як орендар вказаного майна, ні ОСОБА_4 , як власник залучені не були.

Крім того вказує, що позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд правонаступників його не встановлював та до розгляду справи не залучав.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності позивача та інших зацікавлених осіб, без повідомлення про час та місце її розгляду.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, ОСОБА_3 посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу ОСОБА_4 мотивовано тим, що 15 лютого на електронну адресу вона отримала від представника ОСОБА_2 постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року, участі

в розгляді справи № 308/13109/13-ц вона не брала, а суд вирішив питання про її права та обов`язки.

Зазначає, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, яке не може бути у неї витребувано відповідно до статей 387, 388 ЦК України.

Вказувала, що позивач у справі ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку квартири АДРЕСА_1 та помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3гідно з пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, проте апеляційний суд провадження у справі не закрив та розглянув справу.

Зазначає, що апеляційний суд не врахував висновків, викладених

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18, відповідно до яких в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду. Якщо в ордері не зазначено конкретної назви суду,

у якому адвокат надає правову допомогу, такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку та допустив адвоката Свиду О. Г. до участі у справі без надання доказів на підтвердження наявності у нього права на підписання та подання апеляційної скарги, розглянув подане ним клопотання про поновлення стрроку на апеляційне оскарження та безпідставно відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, ОСОБА_4 посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, справу розглянуто за відсутності позивача та відповідача, які не були належним чином повідомленні про час та місце судового засідання

(пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно

з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно, щодо якого виник спір, після ухвалення рішення судом першої інстанції, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , позначеному у технічному паспорті літ. «А», та господарську споруду - сарай під літ. «Д», що розташовані на

АДРЕСА_2 .

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на господарську споруду - сарай під літ. «Д», що розташований на

АДРЕСА_2 , скасовано, у задоволенні цієї вимоги ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Отже, оскаржуваним судовим рішенням вирішувалося питання права власності ОСОБА_1 щодо нерухомого майна, а саме сараю під літ. «Д», і не визначено прав чи обов`язку інших осіб.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року підлягає закриттю.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду вирішено спір щодо права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - сарай під літ. «Д», тому не можна вважати, що апеляційним судом вирішено питання про права та інтересиОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що вона є добросовісним набувачем спірного майна (сарай під літ. «Д»), оскільки спір у цій справі виник у липні 2013 році щодо права власності на нерухоме майно між ОСОБА_1 та Ужгородською міською радою, тобто на момент виникнення спірних правовідносин, ухвалення рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 16 серпня 2013 року, ОСОБА_4 не була учасником спірних правовідносин, а набула право власності на це майно за договором купівлі-продажу від 30 жовтня 2013 року, укладеним між нею та ОСОБА_5 .

Питання про право власності ОСОБА_4 на спірне майно ні рішенням суду першої інстанції, ні постановою апеляційного суду не вирішувалось.

Добросовісність набуття заявником права власності на спірне майно не свідчить про наявність у неї права на касаційне оскарження судового рішення як особи, яка не брала участі у справі. Обставини добросовісності матимуть значення і підлягатимуть встановленню за умови наявності спору щодо спірного майна за пред`явленим позовом до ОСОБА_4 як останнього набувача у ланцюзі правочинів щодо відчуження цього майна. Такі обставини не мають самостійного правового значення при вирішенні питання наявності у заявника права на касаційне оскарження судового рішення у спорі, учасником якого вона не була та оскаржує судове рішення саме з метою установлення правомірності набуття нею майна у власність.

Оскільки після відкриття касаційного провадження Верховним Судом встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду

від 24 листопада 2022 року не вирішувалось питання про права та інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не брали участі у справі, касаційне провадження за їхніми касаційними скаргами підлягає закриттю.

Зважаючи на наявність підстав для закриття касаційного провадження, Верховний Суд правильність по суті вирішення судом апеляційної інстанції спору у цій справі не оцінює.

Щодо клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі

У квітні 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , в якому просив суд закрити провадження у справі

у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_6 .

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Оскільки правовідносини, з яких виник спір, допускають правонаступництво, клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження

у справі є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі № 308/13109/13-ц відмовити.

Касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець