Справа № 953/2985/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2023 року Київський районний суд м. Харкова:
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Півоварової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 953/2985/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, -
23.02.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявоюдо ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, в якій просив стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача завдану шкоду в розмірі 59 263,38 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.11.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.
Таким чином, позивач вважає, що з МТСБУ підлягає стягненню матеріальна шкода в результаті пошкодження автомобіля у розмірі 59 263,38 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., яка полягає у неприємних спогадах, страх, негативних емоціях та переживаннях, погіршенні життєвих зв`язків та матеріального добробуту.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 справу передано для розгляду судді Ляху М.І. (а.с.50).
Ухвалою суду від 07.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с.51).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2022 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с.54-55).
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 26.10.2022 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с.56).
25.11.2022 від відповідача ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшов відзив на позов, в якому останній зазначає, що позов не визнає у повному обсязі і заперечує проти доводів, викладених позивачем у позовній заяві, оскільки позивач не посилається на жодний конкретний доказ, який підтверджував би завдання йому моральної шкоди, а тому вважає, що зазначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, є неспівмірним та завищеним. (а.с.97-98).
19.12.2022 до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну первісного відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України належним відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП» (а.с.113-114).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2022 заяву позивача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача задоволено. Замінено відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України належним відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП» (а.с.116).
04.01.2023 до суду надійшов додатковий відзив від ОСОБА_2 , в якому відповідач просив відмовити у позові в частині стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди, в іншій частині покладався на розсуд суду. На обґрунтування відзиву зазначив, що позовна заява у частині обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди містить один абзац, в якому не зазначено жодних конкретних обставин, у чому полягає моральна шкода. Відповідач вважає, позивач не довів, що внаслідок ДТП йому були заподіяні душевні страждання (а.с. 123-124).
Представник МТСБУ Гусєєв П.В. 25.04.2023 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №953/2985/22, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. Вказав, що при постановленні ухвали про заміну неналежного відповідача не було вирішено питання про розподіл судових витрат. На виконання вимог ст. 134 ЦПК витрати були заявлені разом з відзивом на позовну заяву. Посилаючись на ст.ст.133, 314, 137, 141, 270 ЦПК України просить ухвалити додаткове судове рішення.
08.05.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в яких просив залишити заяву без задоволення (а.с.186-187).
На обгрунтування заперечень позивач вказує, що МТСБУ не є учасником справи, оскільки ухвалою від 21.12.2022 МТСБУ замінено на належного відповідача, представник МТСБУ адвокат П. Гусєв не брав участь у справі, тому його вимоги про стягнення судових витрат, які не досліджувалися в судовому засіданні 21.12.2022 не можуть слугувати підставою для ухвалення додаткового рішення у даній справі. Посилаючись на ст.ст. 13, 16, 51, 133, 137 ЦПК України вказує, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки позивач звернувся до суду за захистом порушеного права і тому не можуть вважатися не обґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені витрати на правову допомогу.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, в поданій 16.05.2023 до суду заяві просили розгляд справа проводити за їх відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.203).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив розглядати справу за його відсутності (а.с.97-98).
Представник відповідача ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлялись своєчасно та належним чином (а.с.122,133,142,145,152,156,160,195,200), відзиву на позовну заяву не подано.
Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.11.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 850,00 грн. (а.с. 4).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
На момент вчинення ДТП 29.10.2021 цивільно-правова відповідальність автомобіля «Volkswagen Caddy» д/н НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» страховий поліс ЕР 202255977, що підтверджується роздруківкою витягу з ЄЦЮД МТСБУ (а.с. 83).
Відомості про те, що позивач ОСОБА_1 звертався до ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 29.10.2021 в матеріалах справи відсутні.
Так само як і відсутні будь-які докази того, що позивач звернувся до ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом ЕР 202255977, який був чинним станом на 29.10.2021, тобто на дату настання дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.
Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Таким чином, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
В матеріалах справи відсутні докази, що після ДТП позивач письмово звертався до ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» з повідомленням про страховий випадок. Відсутні докази й щодо виплати ОСОБА_1 страховою компанією ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» страхового відшкодування, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність на момент ДТП власника транспортного засобу «Volkswagen Caddy» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
Таким чином, впродовж передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. N 1961-IV з подальшими змінами, строку страхова компанія ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» належним чином не була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу. Дорожньо-транспортна пригода, що трапилася 29.10.2021, яка є страховим випадком.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави звернення до ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому не вбачає правових підстав для задоволення позолву в частині стягнення з ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» матеріальної шкоди в розмірі 59 263 грн. 38 коп.
Щодо заявлених позивачем вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Позивачу протиправними діяннями відповідача ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода, яка полягала у порушенні звичного устрою життя позивача, стресі від пережитої дорожньо-транспортної пригоди, довготривалій неможливості мати автомобіль та його використовувати.
Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Керуючись вищевикладеним, суд враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач ОСОБА_1 , їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими, розумними і справедливими.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Однак позов містить дві вимоги майнового характеру, тобто позивач сплатив судовий збір за одну вимогу. Оскільки у задоволенні першої вимоги позивача відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем, друга вимога задоволена, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з позивача витрати МТСБУ, пов`язані з розглядом справи у розмірі 2 000 грн., при цьому, суд виходить з наступного.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2022 було замінено відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України належним відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП» (а.с.116).
Відповідно до ч. 5 ст. 51 ЦПК України відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.
Однак, суд в ухвалі про заміну неналежного відповідача не вирішив питання про розподіл судових витрат, а тому вважає за можливе вирішити дане питання у рішенні за результатом розглядом даної справи.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до положень статті 27 Закону № 5076-VI до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника МТСБУ містяться копії наступних документів: договір № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 про надання послуг в сфері права; довіреність № 6-01/126 від 21.12.2021; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; посвідчення адвоката; додаткова угода до Договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021; додаткова угода № 842 до Договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 (а.с.72-81, 172-179).
Так, Договором №4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права передбачено порядок та розмір оплати.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку, дії, бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як зазначено вище, представник МТСБУ надав до суду договір про надання послуг в сфері права; довіреність; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; посвідчення адвоката; додаткова угода до Договору про надання послуг в сфері права; ордер на надання правничої допомоги.
Враховуючи вищевикладене з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь МТСБУ 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.16, 22, 993, 1166, 1167, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», адреса: 01014, м. Київ, вул. Бастіона, буд. 5/13, .

Судове рішення складено 16.05.2023.

Суддя Колесник С.А.