Справа № 758/4520/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засідання в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 який діє як законний представник в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача у якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачем на праві спільної часткової власності належить спірна квартира. Відповідач є колишнім співвласником вказаного нерухомого майна. ОСОБА_4 не проживає у ній з 2020 року та участі в утриманні такого майна не бере, не сплачує за житлово-комунальні послуги. У відповідності до ст. ст. 319, 321, 346 ЦК України просить позов задовольнити.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

Законний представник позивача ОСОБА_3 подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, адже не має наміру користуватися спірним майном.

Третьою особою подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, місце і час розгляду справи, відповідачем не подано відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи подані заяви учасниками справи, визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належали по 1/3 частини квартири на праві спільної часткові власності у частки квартири АДРЕСА_2 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 березня 2012 року, зареєстровано у реєстрі за № 2-289, копія якого міститься у матеріалах справи.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/6 частині належить квартира АДРЕСА_2 . Дані обставини підтверджено копіями витягів про державну реєстрацію прав від 23 березня 2012 року № 33585422 та № 33584861 відповідно.

15 квітня 2021 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 .

Суд приймає до уваги обставину реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою - АДРЕСА_2 , яка визнається відповідачем та підтверджено матеріалами справи, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. ст. 319, 321 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Відповідач спільним побутом з позивачами не пов`язаний, тому його право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Суд визнає, що сплата позивачами комунальних послуг за відповідача, а також відсутність у них можливості розпоряджатись своєю квартирою на власний розсуд через обставину реєстрації відповідача у квартирі, мають істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Із матеріалів справи суд не встановив жодних домовленостей між сторонами щодо права на користування цим майном.

На підставі аналізу вищенаведених норм та встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що самостійного права на житло відповідач не має, а його право користування спірною квартирою припинилось внаслідок відчуження своєї частки у цьому майні.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що оскільки позов не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщення у відповідності до вимог ст. ст. 321, 391 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_2 , а відтак позов необхідно задовольнити повістю.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, згідно з квитанції наявної у матеріалах справи. Оскільки, відповідачем подано до суду заяву про визнання позову до розгляду справи по суті, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов до переконання, що законному представнику позивача необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 536,80 грн. Разом із тим, із відповідача на користь законного представника позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 81, 137, 139, 142, 206, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 який діє як законний представник в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , який діє як законний представник в інтересах ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Повернути ОСОБА_2 , який діє як законний представник в інтересах ОСОБА_3 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

позивач ОСОБА_3 в інтересах якої діє як законний представник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 10 травня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець