БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7295/21
провадження № 2-к/361/1/23
УХВАЛА

20 березня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року до суду надійшло вищевказане клопотання від ОСОБА_1 , яке обґрунтовується тим, що рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі під шифром І Аса 923/19, змінено рішення Окружного суду у Білостоку від 3 жовтня 2019 року у справі під шифром І С 1808/17 за позовом ОСОБА_2 і задоволено позов. Рішенням суду Польщі присуджено від відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_4 210000 (двісті десять тисяч) злотих із передбаченими законодавством відсотками за затримку, починаючи з 28 лютого 2018 року до дня сплати, і відшкодування процесуальних витрат. Рішення суду Польщі щодо стягнення 210000 злотих набрало законної сили і підлягає до виконання. 03.10.2019 року Окружним судом у Білостоку видано виконавчий напис. На виконавчому написі міститься напис: «12 серпня 2020 р. Апеляційний суд у Білостоку підтверджує, що цей виконавчий напис уповноважує здійснити стягнення у сфері пункту І підпункту а) рішення Апеляційного суду у Білостоку, тобто присудження від відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 у сумі 210000 (двісті десять тисяч) злотих із передбаченими законодавством відсотками за затримку, починаючи з 28 лютого 2018 року і до дня сплати, і доручає усім органам, установам і особам, яких це може стосуватися, щоб вони виконали положення цього виконавчого напису, а якщо від них цього вимагатимуть відповідно до законодавства, надали допомогу. Рішення суду підлягає виконанню як правочинне». Боржник фактично проживає в Республиці Польща, на території якої не має майна, що підтверджується листом судового виконавця. На території України боржник має майно: квартиру АДРЕСА_1 . Ураховуючи вищевикладене, заявник просить постановити ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі під шифром І Аса 923/19.

Згідно відповіді на запит із відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Броварської міської ради та відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, місце проживання ОСОБА_6 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд, у відповідності до ст. 467 ЦПК України, письмово повідомив боржника ОСОБА_6 про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та запропонував йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. Однак, поштове повідомлення повернулося з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2021 року призначено судове засідання у даній справі.

У судове засідання стягувач ОСОБА_7 не з`явилася, про місце, час та дату його проведення повідомлялася належним чином. У судовому засіданні представник ОСОБА_8 адвокат Орещенко Л.А. клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Боржник ОСОБА_6 у судове засідання також не з`явився. Неодноразово викликався до суду для участі у розгляді справи на 31.01.2022 р., 07.06.2022 р., 12.07.2022 р., 27.10.2022 р.,13.12.2022 р., 02.02.2023 р. та 20.03.2023 р., шляхом направлення повісток за адресою його зареєстрованого місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 , однак до суду поверталися конверти з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Крім того, ОСОБА_6 направлялися повістки на 27.10.2022 р.,13.12.2022 р., та 20.03.2023 р. за адресою:

АДРЕСА_3 матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі під шифром І Аса 923/19, змінено рішення Окружного суду у Білостоку від 3 жовтня 2019 року у справі під шифром І С 1808/17 за позовом ОСОБА_2 і задоволено позов. Рішенням суду Польщі присуджено від відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_4 210000 (двісті десять тисяч) злотих із передбаченими законодавством відсотками за затримку, починаючи з 28 лютого 2018 року до дня сплати, і відшкодування процесуальних витрат. Рішення суду Польщі щодо стягнення 210000 злотих набрало законної сили.

Із копії відповіді судового виконавця Республіки Польща видно, що особа боржника не фігурувала в Центральній базі даних кадастрових книг у якості власника або співвласника. ОСОБА_6 працевлаштований на підставі строкового договору доручення на період із 26.10.2020 р. до 31.10.2021 р. із заробітною платою у розмірі 17 злотих за годину брутто, та що у зв`язку із тим, що на суму мінімальної заробітної плати не поширюється відрахування, здійснювані судовим виконавцем відрахування від заробітної плати працівника не можливі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна видно, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вирок іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно зі статтею 462 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, а у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Статтею 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Усі документи, які необхідні для додавання до клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заявником додані до матеріалів справи.

24 травня 1993 року між Україною та Республікою Польща підписано договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікований Верховною Радою України постановою від 04 лютого 1994 року. Договір набрав чинності 14 серпня 1994 року.

Положенням ст.49 зазначеного договору між державами визначено, що за умов, передбачених цим договором, договірні сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої договірної сторони, а саме: 1) рішення судів з цивільних справ; 2) рішення судів з кримінальних справ в частині, що стосується відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Положення пункту 1 застосовуються також до мирових угод з цивільних справ майнового характеру затверджених судом.

Відповідно до ст. 50 договору встановлено, що рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнанню і виконанню на території іншої договірної сторони, якщо:

1)згідно з законодавством тієї договірної сторони, на території якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню;

2)суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а в випадку відсутності такого врегулювання в договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане;

3)сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином;

4)справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї договірної сторони, на території якої рішення судом тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане;

5)рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї договірної сторони, де рішення має бути визнане і виконане;

6)при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Згідно положення ст. 51 договору клопотання про визнання і виконання рішення може бути подане безпосередньо до відповідного суду тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, або також за посередництвом суду, який розглядав справу в першій інстанції

При цьому, за положеннями статті 52 договору визнання і виконання рішення належить до компетенції суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане. При розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов, передбачених статтями 50 і 51.

За приписами ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Статтею 468 ЦПК України визначено перелік підстав, з яких клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється.

Частина 2 статті 468 ЦПК України передбачає випадки за яких у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Враховуючи те, що боржник ОСОБА_9 особисто брав участь при розгляді справи під шифром І Аса 923/19 за позовом ОСОБА_2 , те, що останній знав про свою заборгованість перед ОСОБА_10 , та суд неодноразово вживав заходи щодо його повідомлення шляхом направлення повісток за його місцем реєстрації проживання в Україні та місцем проживання у Республіці Польща, суд вважає, що ОСОБА_9 належним чином повідомлений про розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, у ході судового розгляду підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачених статтею 468 ЦПК України, судом не встановлено.

Виходячи із змісту статей 463, 464 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Визнання та примусове виконання рішення іноземного суду - це поширення законної сили такого рішення на територію України й застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 за позовом ОСОБА_2 про сплату, підлягає примусовому виконання на території України.

При цьому, з урахуванням вимог частини восьмої статті 467 ЦПК України суму стягнення за вказаним рішенням необхідно визначити в національній валюті за курсом Національного банку України станом на 20 березня 2023 року. Оскільки на момент вирішення клопотання (20.03.2023 року), згідно інформації розміщеної на сайті Національного банку України 1 польський злотий становить еквівалент 8,2564 грн., тому із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 підлягає стягненню 210 000 злотих, що становить еквівалент 1 733 844 (один мільйон сімсот тридцять три тисячі вісімсот сорок чотири) гривні.

Згідно із частиною першою статті 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

При цьому, наявність передбачених статтею 468 ЦПК України підстав для відмови в примусовому виконанні рішення іноземного суду, судом не встановлено.

З огляду на викладене, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 260, 467, 468, 469, 470 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 за позовом ОСОБА_2 про сплату 210 000 (двісті десять тисяч) злотих.

Стягненню підлягає на користь ОСОБА_12 1 733 844 (один мільйон сімсот тридцять три тисячі вісімсот сорок чотири) гривні, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210 000 злотих.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.М. Петришин