Справа № 191/3164/19
Провадження № 2/191/833/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря Куцевол Ю.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: виконавчий комітет Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Друга Синельниківська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи: виконавчий комітет Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Друга Синельниківська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його жінка ОСОБА_7 та сини ОСОБА_3 і ОСОБА_8 ( батько позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час життя ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_3 . Жінка спадкодавця ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини.

На час смерті ОСОБА_6 його син ОСОБА_8 (батько позивача) був інвалідом 1-ї групи, тобто згідно зі ст. 1241 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщині.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 батько позивача ОСОБА_8 постійно проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується відповідними довідками. Заяву про відмову від спадщини ОСОБА_8 не подавав, таким чином він вважається таким, що прийняв спадщину. Вважає, що відповідно до ст.1241 ЦК її батько ОСОБА_8 прийняв спадщину у вигляді 1/4 частки житлового будинку і земельної ділянки.

Як стало відомо позивачу, після смерті її діда ОСОБА_6 його син - ОСОБА_3 прийняв спадщину за заповітом і зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області (на підставі якого документу їй невідомо), а право власності на житловий будинок він не зареєстрував.

04.12.2018 року позивач, як така, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 , звернулася до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на частку у спадщині на житловий будинок та земельну ділянку, яку прийняв її батько і які належали її дідові ОСОБА_6 , але державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. у видачі свідоцтва про право на частку у спадщині на житловий будинок та земельну ділянку їй було відмовлено на підставі того, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину вже видано на ім`я ОСОБА_9 .

Батько позивача на момент смерті ОСОБА_6 постійно проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з вищенаведеним просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_8 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/4 частку земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідачем ОСОБА_3 до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що після отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок жодних претензій, зауважень, чи вимог щодо отриманого ним у спадок майна після смерті батька ні брат, ні мати на його адресу не висловлювали. Питання, що саме відповідач ОСОБА_3 успадкував все майно після смерті батька з братом ОСОБА_8 не раз обговорювалося. Брат ОСОБА_8 знав про це, та жодним чином не намагався перешкоджати у володінні, користуванні чи розпорядженні спадковим майном. Після смерті батька його брат ОСОБА_8 , щоб матері було не страшно та не сумно жити одній, переїхав жити в с. Андріївку. Кожного тижня відповідач ОСОБА_3 та його сім`я приїздили провідати рідних, привозили продукти харчування та інші побутові товари. Брат ОСОБА_8 був інвалідом 1-ї групи, пересувався за допомогою візка та не міг самостійно себе обслуговувати.

ІНФОРМАЦІЯ_4 брат ОСОБА_8 помер. Допомогу як фізичну, так і фінансову в похованні надавав відповідач ОСОБА_3 та його сім`я. Поховали брата в с. Андріївка, Синельниківського району. З позивачем ОСОБА_1 весь цей час відповідач ОСОБА_3 майже не спілкувалися.

З моменту відкриття спадщини та після смерті батька минуло вже більш ніж 13 років, після смерті брата ОСОБА_8 більш ніж 11 років. З даного приводу виникає питання, чому його племінниця, позивач по справі ОСОБА_1 не заявляла подібних вимог раніше, що стало підставою для звернення до суду після сплину скількох років.

Що стосується вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, вважає, щодійсно закон надає право братові ОСОБА_8 на обов`язкову частку у спадщині як повнолітній непрацездатній дитині спадкодавця. Але враховуючи той факт, що брат ОСОБА_8 не подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини за законом, він вважається таким, що не виявив бажання приймати спадщину, в тому числі і на належну йому обов`язкову частку. Враховуючи наявність заповіту, складеного на ім`я відповідача ОСОБА_3 , він прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_6 в повному обсязі та розпоряджався безперешкодно спадковим майном протягом більш ніж 12 років на законних підставах.

Що стосується встановлення факту спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , вважає, щоОСОБА_8 мав постійне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Час, коли він приїздив до батьків в гості, не можна назвати постійним проживанням. Тим більше, що спільного господарства він з батьками не вів. На вихідні дні та на свята відповідач ОСОБА_3 сам привозив брата своїм автомобілем з м. Синельникове до с. Андріївка в гості до батьків. Сам брат, будучи інвалідом І групи, самостійно, без сторонньої допомоги, не мав змоги доїхати до батьків. Відповідач жодним чином не заперечує той факт, що ОСОБА_8 переїхав на постійне місце проживання в с. Андріївка вже після смерті батька, тобто з 20.06.2006.

Також вважає, що довідки, в яких міститься інформація щодо місця проживання померлого ОСОБА_8 начебто з батьками в АДРЕСА_1 не підтверджують факту постійного проживання останнього за вказаною адресою, а лише посвідчують його тимчасове перебування там. Окрім того, зазначає, що переважна частина доказів по справі зібрана з порушенням вимог закону та містить недостовірні дані, а отже не можуть бути прийняті як підтвердження позиції позивача по справі. У зв`язку з вищенаведеним просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_10 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 . В судовому засіданні просили в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Просили звернути увагу на те, що в матеріалах спадкової справи міститься довідка від 23.03.2007, видана виконкомом Миролюбівської сільської ради (підписана від імені сільського голови Варави А.І.), в якій зазначено, що на момент смерті покійний ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований з дружиною ОСОБА_7 за однією адресою. Жодних інших осіб, які б проживали або були зареєстровані за адресою останнього місця проживання спадкодавця ( АДРЕСА_1 ) в довідці не зазначено. В матеріалах справи міститься рішення Синельниківського міськрайонного суду від 26 листопада 2009 року по справі № 2-1975/09 за позовом ОСОБА_1 до Синельниківської міської ради, третя особа - Придніпровська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В даній справі позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 . В зазначеному рішенні, в якості доказів, міститься посилання на довідку ЖЕК-2, яка містить інформацію про реєстрацію та проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 . В заяві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_1 також зазначає, що спадкодавець був зареєстрований та проживав за вказаною вище адресою. Тобто, місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 було саме АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_1 . Окрім того, в зазначеному вище рішення також вказано, що позивачка ОСОБА_1 була єдиною спадкоємицею після смерті свого батька. Дана інформація є неправдивою, оскільки спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_8 була ще і його непрацездатна мати ОСОБА_7 .

Також в матеріалах справи міститься довідка, в якій зазначено, що ОСОБА_8 протягом 2006 року обслуговувався відділенням соціальної допомоги вдома за адресою своєї реєстрації у АДРЕСА_2 . протягом періоду з 03.05.2006 по 31.10.2006. ОСОБА_11 був тимчасово знятий з обслуговування за його заявою з причин виїзду до батьків в село ОСОБА_12 . Інформація, зазначена в даній довідці, не відповідає дійсності, оскільки з особової справи ОСОБА_8 вбачається, що він обслуговувався відділенням соціальної допомоги Синельниківського міського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за адресою: АДРЕСА_2 . Жодної заяви від ОСОБА_8 про тимчасове зняття з обліку з причин виїзду до батьків в село в матеріалах особової справи не міститься, а отже інформація, яка міститься в довідці № 01-21/052 від 05.03.2019, є неправдивою та такою, що не може бути прийнята судом до уваги. Окрім того, в акті обстеження було зазначено, що ОСОБА_8 потребує обов`язкового стаціонарного лікування 1 раз на півроку, що говорить про його постійне перебування за місцем мешкання.

Довідкою №1202/21 від 27.01.202, виданою Синельниківським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області підтверджується факт реєстрації ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , перебування на обліку та отримання пенсії в управління ПФУ м. Синельникового. Тобто, померлий ОСОБА_8 безперервно, щомісяця отримував належні йому пенсійні виплати саме в м. Синельниково і жодного разу не переводив їх отримання в інший населений пункт, і тим більше в с. Андріївку.

В матеріалах справи міститься довідка №277 від 08.04.2019, видана Миролюбівським старостинським округом за підписом ОСОБА_13 , в якій зазначено, що ОСОБА_8 , 1964 року народження дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.01.2006 по 31.12.2006. Дану довідку було видано на запит адвоката Солодушко Н.О., в якому остання просила повідомити на підставі чого видавалися довідки про місце проживання ОСОБА_8 без реєстрації в с. Андріївка (акти, записи в погосподарській книзі, тощо). До вказаної вище довідки було долучено Акт про фактичне місце проживання (не проживання) громадянина ОСОБА_8 на території АДРЕСА_1 від 05.04.2019. З даного акту вбачаєтся, що тільки 05.04.2019 комісією у складі в.о. старости ОСОБА_13 , депутата Раївської с/р Козак І.В., інспектора з питань військового обліку та міграційної служби ОСОБА_14 було встановлено фактичне проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 03.05.2006 по 31.10.2006. З приводу цього виникає питання яким чином на час складання акту проводилася перевірка фактичного проживання двох осіб один з одним, які померли більш ніж 10 років тому. Жодних актів за 2006, які б засвідчували факт фактичного проживання ОСОБА_8 в с. Андріївка на адресу суду не надано. Засвідчений актом факт та довідка, видана начебто на підставі цього акту, не можуть бути прийняті судом як доказ з огляду на суперечливість їх змісту та не відповідності здоровому глузду. Окрім того, в зазначеному вище акті було вказано, що під час складання акту була присутня ОСОБА_7 . Однак, згідно довідки від 17.01.2019. ОСОБА_7 знаходиться в нерухливому стані, самостійно пересуватися не може, в контакт не вступає. Отже, як особа, яка перебуває в безпорадному стані може підтверджувати або спростовувати відповідні факти. Зазначене також ставить під сумнів допустимість зазначених вище доказів, а саме: довідки № 277 від 08.04.2019 та акту від 05.04.2019. В матеріалах справи також міститься ще одна довідка за № 277 від 08.04.2019, видана Миролюбівським старостинським округом за підписом ОСОБА_13 , в якій зазначена зовсім вже інша інформація, а саме про те, що ОСОБА_8 , 1964 р.н., дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в період з 03.05.2006 по 31.10.2006. Виникає логічне питання: так з якого періоду, начебто проживав ОСОБА_8 в с. Андріївка, з 01.01.2006 по 31.12.2006 чи з 03.05.2006 по 31.10.2006. З огляду на наявність розбіжностей в наданих сільською радою довідках вважає за необхідне не приймати їх судом до уваги в якості доказу при прийнятті рішення по справі.

Також зазначили, що пояснення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 взагалі не можна брати до уваги. Вважають докази, які надані позивачкою на підтвердження своєї позиції по справі, неправдивими, такими, що не відповідають дійсності та не можуть бути враховані судом при прийнятті рішення по справі.

Представник третьої особи-Другої синельниківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просив справу розглядати без участі державного нотаріуса.

Представник третьої особи -виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився.

Також в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 .

Суд заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного.

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_8 та позивачем ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.22), та свідоцтвом про шлюб між ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 .

З матеріалів спадкової справи №589/2006 після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після його смерті звернувся його син ОСОБА_3 . Дружина померлого ОСОБА_7 від прийняття спадщини відмовилася на користь ОСОБА_3 . Останнім постійним місцем проживання спадкодавця було АДРЕСА_1 .

На час смерті ОСОБА_6 його син ОСОБА_8 був інвалідом 1-ї групи, що підтверджується довідкою ГУ пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.02.2019 №56/02.38-26 (т.1 а.с.21), тобто згідно ст. 1241 ЦК України батько позивача мав право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до заповіту , складеного 29 березня 2005 року, ОСОБА_6 все своє майно заповідав ОСОБА_3 .

До спадкового майна після смерті ОСОБА_6 входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області.

27 січня 2007 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

23 березня 2007 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 нажитловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 .

Як вбачається зі спадкової справи №22/2009 до майна померлого ОСОБА_8 позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с.17-23).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2009 року за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , але постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом вже видано на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом після смерті батька ОСОБА_8 , вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але при цьому виникнення у позивача права на отримання спадкового майна залежить від прийняття спадщини самим ОСОБА_8 після смерті його батька ОСОБА_6 .

Метою встановлення факту спільного проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_8 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В довідці КУ «Синельниківський міський територіальний центр соціального обслуговування» №01-21/052 від 05.03.2019 зазначено, що гр. ОСОБА_8 протягом 2006 року обслуговувався відділенням соціальної допомоги вдома за адресою своєї реєстрації у АДРЕСА_2 . Протягом періоду з 03.05.2006 по 31.10.2006 був тимчасово знятий з обслуговування за його заявою, з причин виїзду до батька в село Андріївка.

В довідці виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району №277 від 08.04.2019, виданої в.о. старости Миролюбівського старостинського округу №4 Варава А.І., зазначено, що ОСОБА_8 дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в період з 03.05.2006 по 31.10.2006 (а.с.27).

Також в матеріалах справи наявна копія довідки за аналогічним номером №277 від 08.04.2019, виданої в.о. старости Миролюбівського старостинського округу №4 Варава А.І., в якій зазначено, що ОСОБА_8 дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в період з 03.05.2006 по 31.10.2006 (а.с.181).

Згідно з довідкою №433 від 28.10.2020, виданою в.о. старости Миролюбівського старостинського округу №4 Варава А.І., ОСОБА_8 , 1964 р.н., проживав разом з батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2006 року по жовтень 2006 року, і так щорічно, починаючи з 2006 року по 2008 рік (а.с.159).

Відповідно до Акту про фактичне проживання від 05 квітня 2019 року , складеним комісією у складі в.о.старости ОСОБА_13 , депутата Раївської сільської ради Козак І.В., інспектора Жарової Л.М., у присутності власника ОСОБА_7 , громадянин ОСОБА_8 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 у період з 03.05.2006 по 31.10.2006.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що була знайома з померлим ОСОБА_8 . Він був інвалідом, пересувався на візку. Зі слів її кума їй було відомо про те, що в теплу пору року ОСОБА_8 виїжджав з м.Синельникове до батьків у село Миролюбівка, начеб то у нього там були бджоли.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він проживає з матір`ю позивача. За проханням позивачки та її матері він кілька разів возив їх у село біля Миролюбівки провідати батька та бабусю. У будинок він не заходив, знає, що батько позивача був інвалідом та пересувався на візку.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що працює старостою Миролюбівського старостинського округу, до цього був сільським головою . Родину позивача та відповідача знає добре. ОСОБА_22 часто зустрічав у батьків в селі ОСОБА_12 на інвалідному візку. ОСОБА_23 проживав у селі в теплу пору року. Як в.о. старости підписував лише одну довідку №277 від 08.04.2019, де зазначено, що ОСОБА_8 дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в період з 03.05.2006 по 31.12.2006. При складення акту про фактичне проживання ОСОБА_8 в с.Андріївка він був присутній. Дані , які зазначаються у акті та довідках, також отримувалися ним зі слів сусідів та знайомих ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є хрещеним батьком її сина. Знає, що у ОСОБА_24 був брат ОСОБА_23 , який мешкав у м.Синельникове, де йому батьки купили квартиру. Петро ОСОБА_25 часто привозив брата у село до батьків, інколи міг його там залишити на літо. Позивача ОСОБА_1 вона ніколи не бачила у с.Андріївка.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що відповідач ОСОБА_3 чоловік її сестри. Вона часто бувала в с.Андріївка у будинку батька ОСОБА_3 . У його брата ОСОБА_23 також бувала у м.Синельникове, привозили йому разом з ОСОБА_3 продукти та забирали його у село до батьків, щоб він там пожив разом зі своїм собакою, в основному у літній період. ОСОБА_23 був інвалідом, за ним доглядав соціальний працівник. На похоронах у батька ОСОБА_6 були і відповідач і його брат. Позивача там не було.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є її батьком, а позивач- двоюрідна сестра. Її дядько ОСОБА_8 був інвалідом та батько дуже часто привозив його в село до бабусі та дідуся. Міг привезти на тиждень, а міг залишити на все літо. Він там жив разом зі своїм собакою ОСОБА_26 . ОСОБА_1 на похоронах у дідуся не була, вона могла зустрітися з нею раз на два роки в селі у дідуся з бабусею.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 , тобто 20.06.2006, знайшов своє підтвердження.

Суперечності у досліджених довідках та Акту про фактичне проживання померлого ОСОБА_8 щодо точного часу його проживання в АДРЕСА_1 , не спростовують факту його проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 в літню пору року та зокрема, на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/4 частку земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0040, площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд виходить з наступного.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди ;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд вважає, що заявляючи вимоги про визнання права власності на частку у спадковому майні, позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Так, після смерті ОСОБА_6 державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 6.7300 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, та нажитловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Таким чином, у даному випадку для захисту та відновлення порушених прав позивачеві необхідно оспорити свідоцтво про право на спадщину, яке видано іншому спадкоємцю, для подальшого перерозподілу спадщини.

Перерозподіл спадщини в судовому порядку здійснюється шляхом застосування такого способу захисту прав спадкоємців, як внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, передбачений статтею 1300 ЦК України, є самостійним способом захисту прав спадкоємців. Такий висновок можна знайти у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2021 року за справою №274/1166/19.

Оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину позивачем не заявлялися, то вимоги про визнання права власності на частину спадкового майна , на яке вже вцілому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом іншій особі, не можуть бути задоволені судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі смт.141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 384,20 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.4,5,15,16,81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_8 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.05.2023.

Суддя Я. Ю. Костеленко