Рядок статзвіту № 38
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Грипіч Л. А.
з участю секретаря Вознюк Ю.В.
за участі учасників справи:
позивач не з`явився
відповідача не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що восени 2021 року до неї звернувся відповідач ОСОБА_2 та позичив у останньої кошти на придбання автомобіля в сумі 3900 доларів США, про що написав розписку 24 червня 2021 року, за змістом якої зобов`язався повернути позичені кошти до 01 липня 2021 року, а у разі неповернення коштів зобов`язався переоформити на ім`я позивача право власності на автомобіль Ford Focus 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Проте, після отримання коштів відповідач раптово зник.
Вказує, що неодноразово в телефонному режимі нагадувала відповідачу про необхідність повернення коштів, пропонувала зустрітись або переоформити на неї автомобіль, але на всі звернення отримувала від відповідача лише обіцянки. На вимогу переоформити автомобіль відповідач відмовився, мотивуючи тим, що автомобіль ще не придбаний та перебуває у власності іншої особи.
Зазначає, що позичені грошові кошти відповідач так і не повернув.
Вказує, що оскільки сума коштів у розмірі 3900 доларів США на момент звернення до суду з позовом за офіційним курсом НБУ становила 104754 грн, то з відповідача слід стягнути саме вказану суму коштів у гривнях, а також на підставі ст.625 ЦК України три проценти річних та інфляційні витрати.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 104754 грн боргу, 104,75 грн інфляційних втрат та 533,81 грн трьох процентів річних.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22.06.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.
Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.
Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
Ухвалою суду від 28.03.2023 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі.
Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи викладене, дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних, доказів та постановити заочне рішення.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази встановив наступне.
24 червня 2021 року ОСОБА_2 написав письмову розписку за змістом якої останній, у зв`язку із наявністю боргу перед ОСОБА_1 у розмірі 3900 доларів США, зобов`язався у випадку неповернення боргу до 01.07.2021, оформити на користь ОСОБА_1 право власності на автомобіль Ford Focus 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 .
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, частина 1 статті 530 вказаного Кодексу визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм вбачається, що гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, за змістом яких відповідач отримав в позику від позивача кошти в сумі 3900 доларів США та зобов`язався у строк до 01.07.2021 повернути позивачу вказану суму коштів.
Доказів протилежного суду не наданою.
Факт виникнення вказаних зобов`язальних відносин між сторонами підтверджується письмовою розпискою, яку написав відповідач ОСОБА_2 24.06.2021.
Суд також враховує, що відповідач позичених у позивача коштів в сумі 3900 доларів США своєчасно не повернув, чим порушив умови зобов`язання, а тому у позивача виникло право вимоги повернення суми позики.
Доказів протилежного суду не надано і судом таких доказів не здобуто.
При цьому суд враховує, що умовами виниклого між сторонами зобов`язання не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні боргу в розмірі 3900 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.
Разом з тим, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення основної суми боргу є обґрунтованими, проте, оскільки за такими вимогами може бути стягнуто суму боргу саме у валюті зобов`язання доларах США, то стягнення боргу у вказаній валюті буде належним способом захисту прав позивача, зокрема від інфляційних процесів.
Аналогічний правовий висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц.
Відтак, позовна вимога про стягнення основної суми боргу підлягає до задоволення у валюті зобов`язання.
Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат, то суд враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Відтак, не допускається нарахування втрат від інфляції на зобов`язання, яке виражене в іноземній валюті.
Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 104,75 грн нарахованих за період з липень 2021 року до задоволення не підлягає.
Також не підлягає до задоволення вимога про стягнення трьох процентів річних в сумі 533,81 грн на підставі ст.625 ЦК України.
При цьому суд враховує, що хоча право позивача на стягнення трьох процентів річних передбачене ст.625 ЦК України, проте, оскільки грошове зобов`язання визначене сторонами у доларах США без зазначення еквіваленту у національній валюті, то в силу вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, яка визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, суд позбавлений можливості самостійно нараховувати та стягувати три процентів річних у доларах США, оскільки у такий спосіб суд вийде за межі заявлених позовних вимог.
Відтак, суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.
Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 141, 223, 247, 280, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 3900 /три тисячі дев`ятсот/ доларів США.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1047 /одна тисяча сорок сім/ гривень 54 копійки витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_2 ), РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено

24 травня 2023 року.

СуддяЛ. А. Грипіч