УХВАЛА

12 вересня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про закриття провадження у справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться позов Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2 , про стягнення майнової шкоди.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05 вересня 2023 року до суду надійшов відзив, разом з яким представником відповідача було подано до суду клопотання про закриття провадження у вищезазначеній справі. Мотивуючи клопотання, представник відповідача зазначив, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову є стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу з ОСОБА_2 як посадової особи, винної у незаконному звільненні, однак у справі № 120/3712/12-а, в якій було встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_3 за наказом підписаним відповідачем, позов не заявлявся про визнання протиправними дій або бездіяльності самого ОСОБА_2 , судом не досліджувались питання протиправності дій або бездіяльності, належного чи неналежного виконання ним посадових обов`язків і не ухвалювалось рішення з цього приводу. Таким чином, під час розгляду даної справи, як вважає представник відповідача, суду буде необхідно не лише встановити обсяг завданої шкоди/збитків, а й надати оцінку правомірності дій відповідача під час виконання ним посадових обов`язків, зокрема, під час видачі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 березня 2021 року № 368-к «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Водночас, у межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Враховуючи викладене, цей спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, а тому на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, просив закрити провадження.

Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались.

З огляду на те, що сторони в судове засідання не викликались, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши клопотання про закриття провадження у справі та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Натомість, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як видно із матеріалів справи, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих державі, який заявлений у зв`язку з тим, що на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 в справі № 120/3712/21-а ОСОБА_4 відшкодовано середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38 242,64 грн грн, у зв`язку із його незаконним звільненням.

Право на стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням ОСОБА_3 із займаної посади закріплено у статті 134 та статті 237 КЗпП України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, вину в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Таким чином, правовідносини між сторонами у цій справі, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього.

У цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій ОСОБА_2 , тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності його дій щодо звільнення ОСОБА_3 із публічної служби. Незаконність звільнення ОСОБА_3 встановлена рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі № 120/3712/12-а та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року по цій же справі, у зв`язку з чим, предметом розгляду у цій справі є лише відшкодування шкоди у порядку регресу, тобто вирішення приватно-правових відносин.

З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватно-правовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що майнової шкоди завдано позивачеві - суб`єкту владних повноважень під час проходження відповідачем служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 658/28/21 (провадження № 61-15142св21), від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20 (провадження № 61-2521св21), від 22 вересня 2021 року в справі № 676/2149/20 (провадження № 11318св21).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спір між Державною службою України з безпеки на транспорті та ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 19 КАС України, статтями 19, 255, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2 , про стягнення майнової шкоди залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно після її підписання суддею, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л. М. Ішуніна