Справа № 286/2458/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Шалига А. Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за час затримки розрахунку при звільненні , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду та з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 76 127 грн. 65 коп., середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 101 112 грн. 00 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 5844 грн. 83 коп., мотивуючи тим, що в період з 01.10.2019 по 29.06.2022 він працював машиністом автогрейдера 6 розряду відділу механізаторів ПП «Автомагістраль». Наказом №317 від 29.06.2022 його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. Однак, всупереч положенням ст. 116 КЗпП України, виплата всіх належних йому сум до даного часу не проведена. Він звернувся до роботодавця з заявою про надання довідки про належні йому виплати, яку направив рекомендованим листом з описом вкладення. Лист отримано роботодавцем, однак, до даного часу довідку йому не направлено. Тому, ним отримано довідку за формою ОК-5, з якої вбачається, що станом на 27.09.2022 підприємством нараховано та не виплачено йому заробітну плату за травень та червень 2022 року. В березні 2022 року та квітні 2022 року він перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

Беручи до уваги, що з моменту звільнення з роботи до даного часу пройшло 132 робочих днів, розмір компенсації за час затримки розрахунку складає 101 112 грн. 00 коп.

У відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частин доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159 компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру; пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошове допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії встановлених законодавством), стипендії, соціальні виплати, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян, суми відшкодування шкоди заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втраті годувальника.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкова платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення сумі компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за nepioд невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за яких виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Таким чином, роботодавець повинен нарахувати та виплатити йому також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплаті у розмірі 7 260,66 грн.. З вказаної суми підлягає відрахуванню ЄСВ у сумі 1597,35 грн. ПДФО у сумі 1306,92 грн., військовий збір у сумі 108,91 грн., а виплаті підлягають кошти у сумі 5 844, 83 грн. (розрахунок додається).

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву та на заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, в якому він просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до норм чинного в Україні законодавства військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання певних зобов`язань.

Головний офіс ПП «Автомагістраль», його територія та значна частина виробничих приміщень, які знаходяться у селі Синяк Бучанського району (колишнього Вишгородського району) Київської області, упродовж часу з 25 лютого 2022 року по 3 квітня 2022 року перебували під окупацією російських загарбників. У зв`язку з цим, виникли об`єктивні реальні загрози життю та здоров`ю працівників, було пошкоджено приміщення офісу та викрадено чи пошкоджено значну кількість транспортних засобів (27 шт.). Окрім того, було викрадено чи знищено всю офісну оргтехніку, документи, тощо. Також було повністю знищено сервер, значну кількість допоміжного обладнання та різноманітного устаткування, чим заподіяно надзначних матеріальних збитків, розмір яких перевищив 50 млн. грн., у зв`язку з чим підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі та ще й до цього часу вживає заходів щодо хоча б часткового відновлення свого функціонування.

Внаслідок вищезазначених обставин, працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати свої функціональні обов`язки з незалежних від них причин, тобто внаслідок обставин непереборної сили (війни). Зважаючи на відсутність доступу до приміщень офісу, мережі інтернет та комп`ютерної техніки, виникла реальна проблема навіть з необхідністю повідомлення контрагентів чи контролюючих органів про настання для підприємства таких форс-мажорних обставин, а відтак підприємство тривалий час навіть не мало можливості повідомити контрагентів та податкові органи про відсутність можливості своєчасно виконати свої зобов`язання.

За результатами звернення підприємства до правоохоронних органів щодо вказаних вище злочинних дій окупаційних військ Російської Федерації було порушено кримінальне провадження № 000108 від 8 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни). Лише після обстеження підрозділами з розмінування територій, 14 квітня 2022 року старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції Нечай В.П. було здійснено огляд території, офісного приміщення та виробничої бази ПП «Автомагістраль», допитано у якості свідка юриста юридичного відділу підприємства ОСОБА_4 , під час чого було офіційно зафіксовано заподіяні збитки та пошкодження, реальну вартість яких до цього часу досудовим слідством ще не оцінено.

За власні обігові та частково кредитні кошти ПП «Автомагістраль» раніше виконало робіт і надало послуг у загальній сумі 324 538 511,70 гривень, які на сьогодні упродовж чинності воєнного стану у державі свідомо не приймаються керівництвом Служб автомобільних доріг у Житомирській і Київській областях, що унеможливлює швидке відновлення знищеної та пошкодженої матеріально- технічної бази підприємства та здійснення своєчасного розрахунку з працівниками підприємства та контрагентами. Вказане призвело до того, що на сьогодні підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам, оскільки підрозділи Державного казначейства не здійснюють перерахування коштів на рахунок підприємства за давно виконані роботи та надані послуги, що унеможливлює будь-які розрахунки з бюджетом, працівниками та контрагентами за придбані матеріали.

ПП «Автомагістраль» на сьогодні вживає усіляких заходів щодо відшукання можливості відновити роботу, отримати зароблені раніше кошти та виконати власні зобов`язання, згідно з чинним законодавством України.

Тож, саме внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство досі так і не змогло повноцінно відновити власну діяльність та своєчасно здійснити виплату заробітної плати.

У той же час мають ситуацію, коли за власні обігові та частково кредитні кошти ПП «Автомагістраль» виконало робіт і надало послуг у загальній сумі 324 538 511,70 гривень, які свідомо не приймаються керівництвом Служб автомобільних доріг у Житомирській та Київській областях. Лише з початку поточного року офіційний сукупний індекс інфляції склав 121,8%, що у грошовому еквіваленті від загальної суми боргу становить 70 749 395, 55 гривень, які підприємство вже втратило через несвоєчасне прийняття та оплату робіт і послуг.

Таким чином, внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство повідомляло усіх своїх працівників про існування форс-мажорних обставин та змушене було припинити своєчасну виплату заробітної плати працівникам, а також сплату бюджетних платежів до бюджетів усіх рівнів.

Тож на сьогодні усі працівники підприємства, опинилися в однакових складних умовах та з розумінням ставляться до наявної проблеми. Лише окремі працівники вирішили звільнитися та звернутися до суду з відповідними позовами про стягнення заробітної плати. На сьогодні у провадженні судів України перебувають 12 таких справи, де позивачі не змогли зрозуміти реальних проблем підприємства та намагаються ще й заробити на цьому, заявляючи незаконні вимоги ще й про стягнення середнього заробітку.

Вважає, що викладеним вище та доданими до цього заперечення документами, Приватне підприємство «Автомагістраль» довело факт настання для підприємства обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання як господарських так і податкових зобов`язань, а також звільняють від відповідальності, а тому просить врахувати викладене і визнати відсутність вини підприємства у не здійсненні своєчасного розрахунку, а тому вимога щодо стягнення основного боргу є передчасною, а вимога щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку безпідставною.

Позивач додатково заявив вимогу про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 5 844 грн. 83 коп., з посиланням як на підставу стягнення вказаної суми на приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Звертає увагу суду, що позивач вибірково тлумачить приписи вказаного вище Закону України, адже стаття 1 передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Тож очевидно, що підставою для таких нарахувань має бути вина підприємства, яка має бути доведена належними та допустимими доказами.

Окрім того, частина друга ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Тобто, компенсація громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати є відповідальністю власника або уповноваженого ним органу.

У той же час, ч.3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який є спеціальним і прийнятий за часом пізніше аніж Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», передбачає, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

ПП «Автомагістраль» вважало і вважає, що існування заборгованості якраз і є наслідком непереборної сили та випадку, як то передбачає ч. 1 ст. 617 ЦК України, і який трапився не з вини ПП «Автомагістраль», що дає правові підстави для звільнення відповідача від будь-якої відповідальності за порушення зобов`язання.

Додатково наголошує і на тому, що позивачем здійснено невірний розрахунок середньомісячного заробітку, оскільки незрозуміло з яких підстав він ототожнив компенсацію відпустки з заробітною платою за червень, а окремої вимоги про стягнення компенсації відпустки ним заявлено не було, тож і ця сума також не підлягає стягненню.

Відтак, вимоги позивача про стягнення заробітної плати до моменту закінчені воєнного стану в державі є передчасними та не можуть бути задоволені, а вимоги про стягнення середньомісячного заробітку та компенсації втрати частини заробітної плати зв`язку з порушенням термінів її виплати у якості відповідальності підприємства за несвоєчасний розрахунок не підлягають задоволенню з підстав, передбачених ч.3 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який є спеціальним і прийнятим у часі пізніше, він має перевагу над приписами ст. 117 КЗпП України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та звільняє відповідача від будь-якої відповідальності.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві. При цьому вказав, що компенсація за невикористану відпустку не входить до заборгованості по заробітній платі, так як не входить до структури заробітної плати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, врахувавши доводи, наведені в їх письмових заявах по суті справи, та дослідивши письмові докази в справі, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У статті 12 Закону України «Про оплату праці» законодавець закріпив перелік норм і гарантій в оплаті праці, який не є вичерпним. Указано, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин, а саме відплатності праці, який отримав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону України «Про оплату праці».

Зазначене, на переконання Конституційного Суду України, дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 КЗпП України і статті 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону України «Про оплату праці».

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

В п. п.6, 20 Постанови від 24.12.1999 №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частин доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам.

Частина друга ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Відповідно компенсація громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати є відповідальністю власника або уповноваженого ним органу за порушення встановлених строків їх виплати.

Згідно положень ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» законодавець закріпив, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Згідно п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Положеннями ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) визначено надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.визначено загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Поряд з тим, ст. 3 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» закріплено цілі та завдання торгово-промислових палат. Так, торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Завданнями торгово-промислових палат є:

сприяння розвиткові зовнішньоекономічних зв`язків, експорту українських товарів і послуг, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках, освоєнні нових форм співробітництва;

представлення інтересів членів палати з питань господарської діяльності як в Україні, так і за її межами;

організація взаємодії між суб`єктами підприємницької діяльності, координація їх взаємовідносин з державою в особі її органів;

участь в організації в Україні та за кордоном професійного навчання і стажування фахівців - громадян України з питань підприємництва, розвитку конкуренції, а також у розробленні та реалізації державних і міждержавних програм у цій галузі;

надання довідково-інформаційних послуг, основних відомостей, що не є комерційною таємницею, про діяльність українських підприємців і підприємців зарубіжних країн згідно з національним законодавством, сприяння поширенню, зокрема через медіа, знань про економіку і науково-технічні досягнення, законодавство, звичаї та правила торгівлі в Україні і зарубіжних країнах, можливості зовнішньоекономічного співробітництва українських підприємців;

сприяння в організації інфраструктури інформаційного обслуговування підприємництва;

надання послуг для здійснення комерційної діяльності іноземним фірмам та організаціям;

встановлення і розвиток зв`язків з іноземними підприємцями, а також організаціями, що об`єднують або представляють їх, участь у роботі міжнародних неурядових організацій та інших спільних організацій;

сприяння розвитку торгових та інших чесних звичаїв у підприємницькій діяльності, участь у розробленні правил професійної етики у конкуренції для різних сфер підприємницької діяльності, галузей економіки, спілок та об`єднань підприємців;

виконання інших завдань, передбачених її статутом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 дійшла висновку, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Відповідно до норм чинного в Україні законодавства, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань.

Зокрема, в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)) викладена така позиція: працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Верховний Суд зазначає, що для застосування статті 117 КЗпП України та покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити вину підприємства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Водночас у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) про те, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 75 ГПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів».

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що оскільки виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця, то стаття 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не може застосовуватись до правовідносин щодо виплати заробітної плати.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 01.10.2019 по 29.06.2022 на посаді машиніста автогрейдера 6 розряду відділу механізаторів ПП «Автомагістраль» і був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача (а.с.5) та не заперечуються стороною відповідача.

З долучених до матеріалів справи позивачем Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5, наданих Пенсійним фондом України, вбачається, що за січень червень 2022 року (за виключенням березня - квітня місяця) позивачеві нараховувалась сума заробітку для нарахування пенсії від ПП «Автомагістраль», зокрема за січень 2022 року 20191 грн. 30 коп., за лютий 2022 22360 грн. 25 коп., за травень 2022 8957 грн. 76 коп. та за червень 2022 року 62220 грн. 60 коп., що в загальній сумі становить 113 729 грн. 91 коп. (а. с. 6-10).

Копія довідки ПП «Автомагістраль» від 18.10.2022 №А-00000315 свідчить, що нарахований ПП «Автомагістраль» дохід ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по червень 2022 року в загальній сумі також становить 113 729 грн. 91 коп. (за січень 2022 року 20191 грн. 30 коп., за лютий 2022 22360 грн. 25 коп., за травень 2022 року 8957 грн. 76 коп. та за червень 2022 року 62220 грн. 60 коп.), виплачено із них 16254 грн. згідно графи «виплачено» (а. с. 34).

Таким чином, борг підприємства перед позивачем за період з лютого 2022 року по червень 2022 року становить: 113729 грн. 91 коп. (нарахований дохід) 16254 грн. 00 коп. (виплачено) = 97475 грн. 91 коп.. За вирахуванням суми ПДФО та військового збору сума до виплати складає 76701 грн. 65 коп..

Відтак, стягненню на користь позивача із відповідача підлягає 76701 грн. 65 коп. заборгованості по заробітній платі, що відповідає 97475 грн. 91 коп. з утриманням з цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов"язкових платежів.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами в частині виплати заробітної плати, та правові норми, що їх регулюють, з врахуванням відповідно наведених висновків Конституційного Суду України та Верховного Суду; зважаючи, що відповідачем відновлено свою діяльність, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в даній частині та стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 76701 грн. 65 коп., що відповідає 97475 грн. 91 коп. з утриманням з цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов"язкових платежів.

Досліджуючи питання наявності обставин, що встановлюють чи виключають вину відповідача у нездійсненні своєчасної виплати заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, суд враховує наступне.

Копія протоколу огляду місця події від 14.04.2022 свідчить про проведення 14.04.2022 ст. слідчим ВО ВС ГСУ НП України Нечай В. П. в рамках кримінального провадження № 000108 від 08.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 438 КК України, огляду приватного підприємства «Автомагістраль», яке знаходиться за адресою: с. Синяк Вишгородського району Київської області.

Проведеним оглядом було встановлено, зі слів юриста юридичного відділу ПП «Автомагістраль» - Бабича В. О., що в період з 27.02.2022 по 03.04.2022 на вказаному підприємстві базувалися війська Російської Федерації. Під час перебування вказаних військ на території підприємства були пошкодженні всі 30 дверей у кабінетах центрального офісу, комп`ютерна техніка підприємства, відсутня документація кожного відділу (тендерний, виробничий, бухгалтерський, юридичних кадрів, охорони праці, механіків), пошкоджено меблі; відсутня комп`ютерна техніка близько 46 одиниць, ноутбуки близько 20 одиниць, принтера близько 30 одиниць. В кожному кабінеті в хаотичному порядку розкидані речі, документи та сміття. Частина документів знаходилася на території підприємства на землі. Інша частина документів знаходилася на території сусіднього підприємства «Альянс Краси». Вони знаходилися під відкритим небом і внаслідок опадів були пошкоджені (а. с. 29-30).

Аналогічні факти наведені і в протоколі допиту свідка від 14.04.2022 (а.с.31-32).

Копія листа за підписом директора приватного підприємства «Автомагістраль» (а.с. 33) підтверджує пояснення представника відповідача в тому, що 28.04.2022 останнє звернулося з вказаним листом за №272 до Міністра інфраструктури України О. Кубракова стосовно ситуації з оплатою виконаних раніше робіт та наданих послуг, оскільки керівництво Служби автомобільних доріг у Житомирській області безпідставно не приймає безпосередньо виконані роботи на загальну суму 41 840 297,66 гривень та виконані їх підприємством субпідрядні роботи у генпідрядника ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» на суму 127 000 000 гривень. З урахуванням окремої заборгованості за інші виконані роботи у сумі 47 598 214,04 гривень, а саме за надані послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Житомирської області, загальна сума боргу САД у Житомирській області за виконані підприємством роботи і надані послуги становить 216 438 511,70 гривень.

У той же час, заборгованість Служби автомобільних доріг у Київській області за виконані та не прийняті роботи становить 108 100 000,00 гривень.

Таким чином, ПП «Автомагістраль» за власні обігові та частково кредитні кошти виконало робіт і надало послуг у загальній сумі 324 538 511,70 гривень, які свідомо не приймаються керівництвом Служб автомобільних доріг у Житомирській та Київській областях.

Враховуючи значні витрати підприємства на виконання цих робіт, понесення надзначних матеріальних збитків внаслідок тривалої окупації військами РФ офісу, виробничих приміщень та території підприємства останнє нині перебуває у тяжкому фінансовому становищі, а відсутність обігових коштів призводить до критичного напруження в колективі, виникнення заборгованості по заробітній платі по відрахуванню до держаного бюджету. Крім того, відсутня можливість погасити кредиторську заборгованість перед постачальниками матеріалів, які в свою чергу звертаються з вимогами до підприємства з можливістю нарахування пені, відстотків, інфляційних втрат та інших штрафних санкцій.

Тому просили визначити відповідальних осіб у Службах автомобільних доріг у Київській та Житомирській областях за прийняття виконаних їхнім підприємством робіт та посприяти позитивному вирішенню даного питання у найближчий час.

Відповіді на вказаний лист, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, підприємство не отримало. Доказів протилежного суду не надано.

Поряд з тим, суд враховує, що на засвідчення існування в державі форс-мажорних обставин Торгово-промислова палата України 28 лютого 2022 року опублікувала відповідний загальнодоступний лист за №2024/02.0-7.1 наступного змісту:

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 N 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309, село Синяк Бучанської міської територіальної громади Київської області з 25.02.22 по 01.04.22, було тимчасово окуповане Російською Федерацією.

Відтак, під час судового розгляду, представником відповідача на підставі належних доказів доведено, що фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до облікової документації, в тому числі, електронного обліку з кінця лютого 2022 року. Початком дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 24.02.2022, що унеможливило виконання ПП «Автомагістраль» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме введення воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався і діє до даного часу, в тому числі тимчасовою окупацією Російською Федерацією с.Синяк Бучанської міської територіальної громади Київської області у період з 25.02.22 по 01.04.22.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на не підтвердження стороною відповідача належними доказами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлювали виплату заробітної плати, по причині не надання сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), суд, з огляду на вищевказані норми закону та правові позиції Верховного Суду, не може покласти в основу рішення по справі. При цьому, відмічає, що виходячи з положень Закону України «Про промислово-торгові палати встановлено, що торгово-промислові палати створюються саме з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн. Завданнями торгово-промислових палат є, зокрема: сприяння розвиткові зовнішньоекономічних зв`язків, експорту українських товарів і послуг, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках, освоєнні нових форм співробітництва; представлення інтересів членів палати з питань господарської діяльності як в Україні, так і за її межами; організація взаємодії між суб`єктами підприємницької діяльності, координація їх взаємовідносин з державою в особі її органів; участь в організації в Україні та за кордоном професійного навчання і стажування фахівців - громадян України з питань підприємництва, розвитку конкуренції, а також у розробленні та реалізації державних і міждержавних програм у цій галузі; надання довідково-інформаційних послуг, основних відомостей, що не є комерційною таємницею, про діяльність українських підприємців і підприємців зарубіжних країн згідно з національним законодавством, сприяння поширенню, зокрема через медіа, знань про економіку і науково-технічні досягнення, законодавство, звичаї та правила торгівлі в Україні і зарубіжних країнах, можливості зовнішньоекономічного співробітництва українських підприємців; сприяння в організації інфраструктури інформаційного обслуговування підприємництва; надання послуг для здійснення комерційної діяльності іноземним фірмам та організаціям; встановлення і розвиток зв`язків з іноземними підприємцями, а також організаціями, що об`єднують або представляють їх, участь у роботі міжнародних неурядових організацій та інших спільних організацій; сприяння розвитку торгових та інших чесних звичаїв у підприємницькій діяльності, участь у розробленні правил професійної етики у конкуренції для різних сфер підприємницької діяльності, галузей економіки, спілок та об`єднань підприємців; виконання інших завдань, передбачених її статутом.

Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії ТПП України 15.07.2014 № 40(3), набрав чинності з 25 липня 2014 року і діє на всій території України, та встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України, ухвалений на підставі:- Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 № 671/97-ВР;- Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI; Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.94 № 185/94-ВР; Постанови Кабінету Міністрів України № 977 від 27.06.2003 "Деякі питання державного резервного насіннєвого фонду"; Постанови Кабінету Міністрів України № 1235 від 27.12.2010 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин"; Наказу Міністерства доходів і зборів України № 577 від 10.10.2013 "Про затвердження Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків", що визначають компетенцію ТПП України як єдиного органу із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в Україні, що виникають в сфері саме зовнішньоторговельних угод та міжнародних договорів України; сільськогосподарських відносин та податкових відносин; Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" від 25.12.2008 № 800-VI, що визначає компетенцію ТПП України та регіональних торгово-промислових палат як рівноповноважних органів із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в Україні з відносин, що виникають у сфері будівельної галузі та житлового будівництва; Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.80 (Віденська конвенція 1980 року); Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV; Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV; Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.91 № 959-XII; Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" № 1877-IV від 24.06.2004; Постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 21.06.95 № 444 "Про типові платіжні умови зовнішньоекономічних договорів (контрактів) і типові форми захисних застережень до зовнішньоекономічних договорів (контрактів), що передбачають розрахунки в іноземній валюті"; Наказу Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201 "Про затвердження Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)"; Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.96 № 28 (у редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 № 910).

Суд відмічає відсутність у вказаному переліку КЗпПУ.

Тобто, засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) ТПП може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договорів, в тому числі, зовнішньоекономічних, та в тому числі, якщо вони про це домовилися, але ніяким чином не пов`язує суд у випадку виникнення трудового спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних, що узгоджується і з вищезазначеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21).

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, зважаючи, що введення воєнного стану на території України є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором, і саме ці обставини стали підставою для несвоєчасної виплати заробітної плати по причині тимчасової окупації збройними силами Російської Федерації території місцезнаходження ПП «Автомагістраль», що призвело до призупинення його діяльності, завдання останньому значної майнової шкоди, в тому числі внаслідок невиконання договірних зобов`язань дебіторами з вказаної причини, суд приходить до висновку про доведення стороною відповідача відсутності своєї вини у не виплаті заробітної плати позивачеві при його звільненні та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову за вимогу про стягнення заробітної плати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі (1836,58х41,76%)=766 грн. 95 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Автомагістраль» (), що знаходиться за адресою: вул. Київська, 68 в с. Синяк Вишгородського району Київської області, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 76701 грн. 65 коп. (97475 грн. 91 коп. з утриманням з цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов"язкових платежів).

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Автомагістраль» судовий збір в розмірі 766 грн. 95 коп. в дохід держави.

Рішення в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 16.05.2023.