Справа № 307/3253/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 травня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Кондор Р.Ю,,

з участю секретаря: Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Тячівської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Черевко Л.В. на рішення Тячівського районного суду від 24 лиситопада 2021 року у справі № 307/3253/21 (Головуючий: Ніточко В.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Тячівської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) та ОСОБА_2 про факт втрати права на спадкове майно, визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса та усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 і після його смерті позивачка у шестимісячний строк написала заяву до Тячівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно у вигляді частини житлового будинку із надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України на час смерті чоловіка, являлася вона, як дружина померлого ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 , відбував міру покарання у Личаківській виправній колонії № 30 за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2008 року і був звільнений з місця позбавлення волі 02 серпня 2013 року. Відбуваючи покарання у Личаківській виправній колонії її син ОСОБА_4 30 вересня 2011 року одружився із ОСОБА_5 . Після відбуття покарання син привів відповідачку додому в АДРЕСА_1 , де проживав до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що із її згоди відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована у її житловому будинку, однак вже більше року в ньому не проживає. Син ОСОБА_4 не захотів приймати спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , оскільки на протязі 6-ти місяців не написав і не відправив із колонії заяву в Тячівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, хоча мав таку можливість, і знав про смерть батька. Після відбуття ним покарання 02 серпня 2013 року законодавець дав право її сину ОСОБА_4 звернутися із позовною заявою до суду про визначення йому додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, однак своїм правом її син не скористався. Також її син ОСОБА_4 як спадкоємець який пропустив строк для прийняття спадщини, за її згодою міг прийняти спадщину за місцем її відкриття. Між нею та сином була така розмова, але син категорично відмовився, пояснивши їй що йому спадщину не потрібно.

30 червня 2021 року в Тячівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина її сина ОСОБА_2 і в цей же день державним нотаріусом Черевко Л.В. за заявою відповідачки була відкрита спадкова справа.

Позивачка вважає, що дана спадкова справа відкрита нотаріусом Черевко Л.В. в порушення Інструкції та Закону "Про нотаріат".

23 червня 2021 року позивачка звернулася до нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори Черевко Л.В. з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 і постановою від 13 серпня 2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що її син ОСОБА_4 на час смерті батька проживав у житловому будинку і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини.

За таких обставин позивачка віважає, що державний нотаріус Черевко Л.В. незаконно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину і просила суд встановити факт втрати права на спадкове майно ОСОБА_4 , 1975 року народження, після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати постанову державного нотаріуса Черевко Л.В. від 13 серпня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії про видачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 незаконною та скасувати і усунути від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Тячівського районного суду від 24 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Постанову державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Черевко Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії про видачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 визнано незаконною та скасовано.

Стягнуто з Тячівської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 908,00 грн. сплаченого судового збору.

У решті позовних вимогах відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції Тячівська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Черевко Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як суд невірно встановив факт саме постійного проживання разом із спадкодавцем на день його смерті, ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його син ОСОБА_4 разом з ним не проживав та знаходився в місцях позбавлення волі, тобто спадщини не прийняв. Лист державної установи «Лисичанська виправна колонія (№ 30) від 03.08.2021 року № 9/3147 не доводить відсутності факту постійного проживання гр.. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а лише доводить факт тимчасового перебування особи у місцях позбавлення волі, проти волі самої особи, з метою відбуття покарання, після чого ОСОБА_4 вибув за адресою свого саме постійного місця проживання.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 11 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправна колонія це кримінально виконавча установа, яка не може бути місцем постійного проживання особи, оскільки згідно ст. 18 цього Кодексу, лише виконує покарання у виді позбавлення волі лише на певний строк. Позивач не довів факту відсутності саме постійного проживання гр.. ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , а також не довів підстав незаконності винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, має місце їх неодноразова неявка у судове засідання, про обізнаність розгляду справи їм відомо і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 12 лютого 1974 року і від даного шлюбу народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 30 вересня 2011 року зареєстрували шлюб.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 ..

Постановою державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори південно-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Тиводар Ю.А. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що разом з ОСОБА_3 на день його смерті, у житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстрованими його дружина ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який прийняв спадщину та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із листа державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» від 03 серпня 2021 року № 9/3147 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 04 березня 2009 року відбував покарання в державній установі «Личаківська виправна колонія (№ 30) і був звільнений 02 серпня 2013 року по відбуттю терміну покарання та вибув у АДРЕСА_1 .

Дані обставини сторонами не оспорюються.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК україни).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

У період перебування в місцях позбавлення волі ОСОБА_4 мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із врахуванням того, що про смерть батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 йому було відомо від його матері ОСОБА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_4 після повернення додому у зв`язку з відбуттям покарання у державній установі «Личаківська виправна колонія (№ 30)» був звільнений 02 серпня 2013 року і проживав у АДРЕСА_1 і до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не звертався і в нього були відсутні об`єктивні, непереборні і істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини після смерті батька.

За таких обставин, суд першої інстанції встановив, що на час смерті ОСОБА_3 і його син ОСОБА_4 разом із ним не проживав, оскільки знаходився в місцях позбавлення волі, тобто спадщину не прийняв і заяву про прийняття спадщини не подава, а тому у нотаріуса не було підстав вважати, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті батька і обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Тячівської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Черевко Л.В. залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой