08.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/3829/22
Номер провадження: 2/205/556/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: представники позивача Грецингер В. М., Крупій В.А., відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що у державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельської Тетяни Петрівни (далі Відповідач) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 34192071 про стягнення з ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь ВАТ «Дніпропетровськгаз» заборгованості по векселю в розмірі 1 000 000 грн., відсотків у розмірі 290 917 грн. 80 коп., витрат на протест векселя у розмірі 1 585 грн. 00 коп., витрат на оплату державного мита у розмірі 1 700 грн. 00 коп. на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. 00 коп.

Далі, 14.01.2013 року державним виконавцем вищевказаного відділу Осельською Тетяною Петрівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» у розмірі 103 332 грн. 08 коп.

У червні 2016 року ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій просило суд, зокрема, визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 103 332 грн. 00 коп. у виконавчому провадженні № 34192071.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі № 7/205 скаргу ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 103 332 грн. 00 коп. у виконавчому провадженні № 34192071, яка набула чинності у встановленому законом порядку.

Далі, 30.07.2019 року Господарським судом Дніпропетровської області, з урахуванням вказаної ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року, було постановлено рішення у справі № 904/1085/19, яким стягнуто з Державного бюджету України на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» збитки у розмірі 103 332 грн. 80 коп. На виконання такого рішення, та на підставі наказу про стягнення з Державного бюджету України на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль», Державною казначейською службою України було здійснено безспірне списання коштів державного бюджету у сумі 103 332 грн. 80 коп., який є днем заподіяння шкоди Державному бюджету України.

Таким чином, внаслідок дій відповідача, які визнанні ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі № 7/205 неправомірними, з Державного бюджету України на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» 30.12.2020 року стягнуто збитки у розмірі 103 332 грн. 80 коп., чим завдано матеріальної шкоди Державному бюджету України на вказану суму.

У зв`язку із вищевикладеним, сторона позивача вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, та просити суд стягнути із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України грошові кошти у розмірі 103 332 грн. 80 коп. в порядку регресу та судові витрати по справі у розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Відповідачем ОСОБА_1 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволені позовних вимогу їх повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що в межах означеного виконавчого провадження до державного бюджету в якості виконавчого збору дійсно було зараховано 103 332 грн. 80 коп.

При цьому, вказаним рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2019 року фактично було стягнуто з бюджету ті самі 103 332 грн. 80 коп. На думку відповідача даний факт свідчить лише про повернення суми виконавчого збору, що була зарахована до державного бюджету, а не про стягнення шкоди, яка в даному випадку не була заподіяна. Крім того, відповідач зазначає, що вона звільнилася із державної служби за власним бажанням і втратила статус державного службовця та більше не є суб`єктом на якого розповсюджується сфера дії Закону України «Про державну службу». У зв`язку з вищевикладеним у відзиві відповідач просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представником Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подано відповідь на відзив, в якому наголошують на тому, що саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , які визнані такими вказаним судовим рішенням, завдано матеріальної шкоди державному бюджету України на вказану суму. Крім того посада, яку займала відповідач на час вчинення неправомірних дій під час здійснення своїх повноважень, є посадою державного службовця, а тому матеріальна відповідальність за шкоду, яка виникла внаслідок неправомірних дій, визначається спеціальним законом, а саме Розділом 2 Закону України «Про державну службу» № 889-8 від 10.12.2015 року, що надає право позивачу на звернення до суду із вказаним позовом.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представники позивача у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з мотивів, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволені з підстав, що вказані у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.03.2023 року вирішено витребувати у Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (місце знаходження: 49027, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, буд.21А, код ЄДРПОУ 43314918) належним чином засвідчені копії платіжного доручення, що підтверджують факт перерахування до Державного бюджету України суму виконавчого збору у розмірі 103 332 грн. 80 коп. по виконавчому провадженню ВП № 34192071 про стягнення заборгованості з АТ «Дніпровська ТЕЦ» на користь АТ «Дніпрогаз» на підставі постанови державного виконавця від 14.01.2013 року та витребувати у Державної казначейської служби України (місце знаходження: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, код ЄДРПОУ 37567646)належним чином засвідчені копії платіжного доручення та виписки управління Державної казначейської служби України з рахунку органу ДВС, що підтверджують факт перерахування до Державного бюджету України суми виконавчого збору у розмірі 103 332 грн. 80 коп. по виконавчому провадженню ВП № 34192071 про стягнення заборгованості з АТ «Дніпровська ТЕЦ» на користь АТ «Дніпрогаз» на підставі постанови державного виконавця від 14.01.2013 року.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову у задоволені позову з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 711-К від 02.03.2015 рокуОСОБА_1 вирішено перевести з посади державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на посаду державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, зі збереженням 11 рангу державного службовця, за її згодою, відповідно до ст. 32 КЗпП України з 02 березня 2015 року.

Судом також встановлено, що наказом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 1458-К від 30.04.2020 року вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській областіПівденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за власним бажанням, відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби, з 30 квітня 2020 року.

Судовим розглядом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельської Тетяни Петрівни перебувало виконавче провадження № 34192071 про стягнення з ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь ВАТ «Дніпропетровськгаз» заборгованості по векселю в розмірі 1 000 000 грн., відсотків у розмірі 290 917 грн. 80 коп., витрат на протест векселя у розмірі 1 585 грн. 00 коп., витрат на оплату державного мита у розмірі 1 700 грн. 00 коп. на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. 00 коп.

Судом також встановлено, а сторонами не оспорювалась та обставина, що 14.01.2013 року державним виконавцем Осельською Тетяною Петрівною в межах означеного виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» у розмірі 103 332 грн. 08 коп., і такий збір фактично було стягнуто на користь держави.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі № 7/205 вирішено скаргу ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, було задоволено частково. Зокрема, судом визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо стягнення виконавчого збору в сумі 103 332 грн. 00 коп.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпровського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 року апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі № 7/205 залишено без змін.

Судом також встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2017 року у справі № 7/205, касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 року та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі № 7/205 залишено без змін.

Також матеріалами справи підтверджено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2019 року у справі № 904/1085/19, вирішено позовні вимоги АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпра про стягнення за рахунок державних коштів збитків, задовольнити частково. Вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» збитки у розмірі 103 332 грн. 80 коп., а також, стягнути з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Судовим розглядом також встановлено, що постановою Центрального апеляційного Господарського суду від 10.12.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2019 у справі № 904/1085/19 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2019 у справі №904/1085/19 залишено без змін.

Також матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення постанови Центрального апеляційного Господарського суду від 10.12.2019 року у справі № 904/1085/19, яким стягнуто за рахунок держави через Державну казначейську службу України на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» збитків у розмірі 103 332 грн. 80 коп., державною казначейською службою України здійснено безспірне списання вказаних коштів державного бюджету.

Як встановлено судом, 29.11.2021 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено пропозицію № 09-64/4982 від 29.11.2021 року про відшкодування шкоди в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу», завдану Державному бюджету України у розмірі 103 332 грн. 80 коп. у термін до 13.12.2021 року.

Проте, вжитті Південно Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) заходи щодо повернення відповідачем у позасудовому порядку у термін до 13.12.2021 року матеріальної шкоди завданої державному бюджету України у розмірі 103 332 грн. 80 коп. результатів не мали.

Оскільки позивач наполягає на тому, що державному бюджету спричинені збитки, а відповідач не визнає та заперечує саме свою вину у настанні таких збитків, то суд доходить висновку, що між сторонами існує відповідний правовий спір.

Також оскільки відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому саме цивільним законодавством України тому такий позов розглядається судом саме за правилами цивільного судочинства (аналогічні за своїм правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720 апп 18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20 (провадження № 61-2521 св 21).

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача ОСОБА_1 шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання нею посадових обов`язків, як державним виконавцем.

Суд вказує, що частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду.

Згідно ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

Отже, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

При цьому підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Суд зазначає, що за загальним правилом регрес уявляє собою право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. Тобто у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту.

Підпунктом 2 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.9,10 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

При цьому суд зазначає, що саме лише задоволення скарги на дії державного виконавця не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями такої посадової особи та заподіяною шкодою. В даному випадку доведенню має підлягати та обставина, що саме протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої поведінки особи.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 01.03.2023 року по справі № 752/3839/2022 (61-11057 св 22).

Так, абазами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Також згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена.

Разом із цим, суду не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів що стосовно саме відповідача ОСОБА_1 було ініційоване службове розслідування, як і доказів того, що саме на день розгляду справи існують відповідні чинні висновки такого розслідування з приводу наявності в діях такого відповідача ознак незалежного виконання нею своїх службових обов`язків.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували існування чинних висновків службового розслідування щодо дій відповідача, або доказів існування наявного рішення суду, яким би було встановлено склад кримінального правопорушення в діях відповідача, які б обумовлювали спричинення таким учасником справи збитків державному бюджету України.

Суд відхиляє доводи представника позивача з того приводу, що неправомірність дій відповідача випливає зі змісту ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року, постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 року, та постанови Вищого господарського суду України від 21.03.2017 року.Адже предметом таких судових справ не була оцінка службової поведінки саме ОСОБА_1 і вищенаведені норми матеріального закону прямо вимагають у випадку завдання збитків державному бюджету проведення окремої спеціальної процедурної (службової) перевірки щодо дій посадових осіб державної служби, на предмет їх правомірності та законності.

У зв`язку з чим суд доходить висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а відтак відмовляє в задоволенні позову у його повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 368 ЦК України, ст.ст. 60,61, 63,69, 70,71 СК України, ст. ст. 4,5, 76, 77-80, 81, 89,122, 141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ( місце знаходження: 49027, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 21А, код ЄДРПОУ 43315529) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України (місце знаходження: 01601, м. Київ, вул.. Бастіонна, буд. 6, код ЄДРПОУ ) про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,- відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан