Справа № 357/3060/23
Провадження № 4-с/357/14/23
У Х В А Л А

23 березня 2023 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєвої Віти Вікторівни,-

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2023 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій остання просить визнати бездіяльність в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєвої Віти Вікторівни щодо не зняття арешту з майна скаржниці протиправною та зобов`язати в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєву Віту Вікторівну зняти арешт зусього майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК №703855, 15.04.2009 МВ ДВС БЦ МРУЮ. Скаргу мотивувала тим, що вона є власником 1/3 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаної квартири в рівних частках є брат ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Маючи намір здійснити реєстрацію права власності на спадкове майно після смерті матері, скаржниці стало відомо, що на належну їй частку квартири накладено арешт. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 8647083, зареєстровано: 15.04.2009 16:55:17 за №8647083 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Скаржниця зазначає, що їй не було відомо про існування боргу та відкриття виконавчого провадження. Окрім того, на даний момент встановити особу стягувача неможливо. На запити адвоката Литвин Ж.В. до Міністерства юстиції України та ДП «НАІС», останні надали відповіді, які не містять запитуваної інформації та документів. На звернення скаржниці до ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області з проханням зняти арешт з майна боржника, останнім рекомендовано звернутись до суду.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення передбачене Розділом VII ЦПК України.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців регламентується як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, сторони виконавчого провадження наділені правом звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність, в тому числі, приватного виконавця під час виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства скарги сторони виконавчого провадження, якщо така вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі.

Так, зі змісту скарги та з доданих до неї документів не вбачається чи є ОСОБА_1 стороною виконавчого провадження, чи у зв`язку з виконанням саме рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області посадовою особою МВ ДВС БЦ МРУЮ було накладено арешт майна скаржника, а у разі якщо такі дії були вчинені державним виконавцем на виконання рішення суду, то якого саме рішення зі скарги та доданих до неї документів встановити неможливо, тому зняття арешту з майна не може бути розглянуто у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, шляхом звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

При цьому, з системного аналізу положень ст. ст. 4, 19, 20 КАС України, приймаючи до уваги, що особою, яку скаржник просить зобов`язати вчинити певні дії, є в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який є посадовою особою органу державної влади та у своїй діяльності здійснює владні управлінські функції, тобто є суб`єктом владних повноважень, а сам спір, що виник між скаржником та відділом державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є публічно-правовим, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєвої Віти Вікторівни щодо зняття арешту з майна боржника та скасуванні заборони на його відчуження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.186, 258, 260,447 ЦК України, ст. 14,15, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєвої Віти Вікторівни.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Б. І. Кошель