Справа № 727/2163/23
Провадження № 2/727/635/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.,

за участю секретаря судового засідання Рудої І.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар?я Володимирівна про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 пред`явила позов до ТОВ «Фінансова компанія «Позика», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Обґрунтувала позовні вимоги тим, що 28.12.2012 вона уклав кредитний договір з ПАТ КБ «Надра» № 2012/980-МК1, на підставі якого отримав в кредит 461056,80 грн, з процентною ставкою 22,9% термін повернення до 27.07.2018 року.

Також 28.12.2012 року було укладено договір іпотеки № МК1/1 відповідно до якого забезпечив виконання зобов`язань за кредитним договором № 2012/980-МК1, іпотекою нерухомого майна нежилі приміщення загальною площею 88, 7 кв.м., що належать іпотекодавцю на праві власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що з інформаційної довідки від 17.02.2023 року їй стало відомо, що відповідно до договору купівлі продажу від 23.12.2020 року виданий Приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» продано Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Позика» належну їй на праві власності нежитлові приміщення.

23.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія та Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Позика» було укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого у порядку ст 38 ЗУ «Про іпотеку» продані зазначені нежитлові приміщення.

Зазначає, що вказаний продаж було вчинено з порушенням вимог ст. 36, 38, 35 Закону України «Про іпотеку» - ТзОВ «Довіра та гарантія» відчужила нежитлові будівлі у порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку», без належного застереження у іпотечному договорі, не повідомили її письмово за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу про свій намір укласти цей договір, не узгодила з нею ціну продажу предмета іпотеки.

Представник позивача адвокат Карпюк Ю.М. подала до суду заяву про розгляд вказаної справи за її відсутності та відсутності позивача. Підтримала позовні вимоги.

Відповідач ТОВ Фінансова компанія «Позика» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила.

ТзОВ «Довіра та гарантія» подало відзив на позовну заяву, згідно з яким заперечило проти позову повністю.

Обґрунтувало заперечення тим, що ОСОБА_1 заборгувала ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором, виконання зобов`язань за яким було забезпечено іпотекою.

Станом на 16.11.2020 року заборгованість позивача перед «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» становила 1027 566 грн. відповідно до ст 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодавець вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, також зазначили, що незгода іпотекодавця з ціною продажу предмета іпотеки не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, відсутні підстави для витребування майна в ТзОВ «ФК Позика» як добросовісного набувача, адже позивач не довів, що майно вибуло не з його волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відмову в позові повністю.

28.12.2012 ОСОБА_1 уклала кредитний договір з ВАТ КБ «Надра» № 2012/980-MK/1 461056.80 грн на підставі якого отримала в кредит 461056,80 грн, до 27.07.2018 року. Проценти за користування кредитом визначено в розмірі 22,9 % річних.

28.12.2012 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Надра» договір іпотеки згідно з яким забезпечив виконання зобов`язань за кредитним договором нерухомим майном нежитловими приміщеннями загальною площею 88, 7 кв.м., що належать іпотекодавцю на праві власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 16-19).

Позивачем не оспорюється обставини несплати платежів за кредитним договором.

Згідно з копією договору про відступлення прав вимоги від 16.06.2020 № GL19N617898ПВФОН укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «НАДРА», ТОВ ФК «Довіра та гарантія» набула право кредитора за кредитним договором № 2012/980-МК1 від 28 грудня 2012 року який був укладений між ПАТ КБ «НАДРА» та позичальником, а також право Іпотекодержателя за договором іпотеки № МК 1/1. ( а.с 82).

Відповідно до п. 7.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема, шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

24.09.2020 ТОВ ФК «Довіра та гарантія» надсилало ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 вимогу про усунення порушень, що підтверджується копіями самої вимоги, списків згрупованих поштових відправлень з описом вкладень, фіскальних чеків.

Згідно з цею вимогою ТОВ ФК «Довіра та гарантія» вимагало, щоб ОСОБА_2 погасила заборгованість за кредитним договором протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, а також в них міститься попередження, що у випадку їх невиконання буде основне забов`язання за Кредитним договором згідно з умовами та з наслідками встановленими ст.42. ЗУ «Про іпотеку».

Ця вимога була отримана позивачем 30.09.2020 року особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення від 30.09.2020 року з відміткою про особисте отримання ОСОБА_2 (а.с. 134).

Після закінчення тридцяти денного строку направлення вимоги, у відповідності до ЗУ «Про іпотеку» , а саме: 23.12.2020 року між ТОВ ФК «ДОВІРА та Гарантія» та ТОВ ФК «Позика» було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна відповідно до якого ФК «ПОЗИКА» набуло права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2020 підтверджується, що за ТОВ ФК «Позика» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальна площа 88.7 кв.м. Опис: в підвалі: коридор 3-3 пл 16,30 кв.м, приміщення 3-6 пл. 18,80 кв.м. вбиральня 3-7 пл.1,90 кв.м коридор 4-1 пл. 14,10 кв.м приміщення 4-2 пл. 17,40 кв.м. вбиральня 4-3 пл 1, 80 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2020 року, зареєстрований державним реєстратор, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.

Згідно з висновку про вартість майна об`єкта нерухомості від 18.12.2020, сформованої відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, оціночна вартість нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 дорівнює: 342 488 грн ( а.с. 136-137).

Згідно з ч.1,4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі ч. 1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» становлено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, зазначеного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

ТзОВ «ФК Довіра та Гарантія» дотрималося ст. 35 Закону України «Про іпотеку», адже надіслало ОСОБА_2 вимогу про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, зокрема шляхом продажу предмета іпотеки.

Ця вимоги були надіслана на зазначену в договорі іпотеки адресу місця проживання ОСОБА_2 .

Належним виконанням ст. 35 Закону України «Про іпотеку» є сам факт надсилання вимоги про усунення порушення.

Вручення поштового відправлення вже залежить від поведінки одержувача.

Вказана вимога була отримана позивачем. Тобто, ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» виконало умови договору іпотеки в частині направлення повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки належним чином.

У постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 206/6043/19 (провадження № 61-16695св20) Верховний Суд зазначив, що частинами першою, другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Таким чином, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

У даній справі, позасудове врегулювання спору та застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки сторони погодили в пункті 7.4 іпотечного договору від 28.12.2012 року, зокрема шляхом права продажу іпотеко держателем предмету іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку встановленого ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, яке безпосередньо міститься у іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

Невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження не є підставою недійсності правочину, оскільки за змістом ч. 6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього (п. 85) .

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У частині 1 ст.388 ЦК України зазначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; 4) якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Отже, для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.

Крім того, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, положення ст. 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 610/10207/15ц.

З аналізу вищенаведених норм закону та обставин справи, суд зазначає, що іпотечний договір, предметом яких було спірне майно, укладені за волі позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи, що позивач добровільно уклала договір іпотеки, могла передбачити можливість відчуження спірного майна у разі неналежного виконання договірних зобов`язань, а тому не можна вважати, що іпотечне майно вибуло зі власності, поза волею позивача.

Суд не встановив підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння, тому відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.1, 33, 36, 37,38,42 Закону України «Про іпотеку», ст. 158, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар?я Володимирівна про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2023 року.

Суддя П.С. Гавалешко