Справа № 373/789/23
Номер провадження 2/373/382/23
УХВАЛА

15 травня 2023 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Хасанова В.В. отримавши позовну заяву про виділ реальної частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності,

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

09.05.2023 представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду та просить виділити позивачу ОСОБА_1 в натурі, відповідно до фактичного користування, частку із спільного майна, що є у спільній частковій власності у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: кімнату 2-5, площею 20,2 м.кв, коридор 2-4, площею 10,2 м.кв, кухню 2-2, площею 13,3 м.кв, ванну 2-3, тамбур 2-1, площею 2,9 м.кв, надвірні будівлі і споруди: ганок а7-2, сарай К-2, гараж Ж-2, навіс П-2, погріб Р-2, вбиральня Ф-й, 2-і ворота №5, ворота з хвірткою №2, хвіртка №6, огорожі 1, огорожі 2, воріт 2.

Відповідно до ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Зазначені вимоги закону позивачем не виконані.

Так, при зверненні до суду із даним позовом позивачем не визначено ціни позову, натомість зазначено, що позов - без визначення ціни. До позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору в сумі 1073,60 грн.

Згідно з прохальною частиною позовної заяви представник позивача просить суд виділити позивачу ОСОБА_1 в натурі, відповідно до фактичного користування, частку із спільного майна, що є у спільній частковій власності у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , з певним переліком приміщень. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачу належить 21/100 частина зазначеного житлового будинку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності - це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі. Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Спільна часткова власність - це власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (ст. 356 ЦК України). Спільною частковою власністю має вважатися власність двох чи більше співвласників, частка кожного з яких у праві власності є завідомо визначеною в конкретній величині. Отже, праву спільної часткової власності притаманні такі риси, як множинність її суб`єктів (співвласників) та єдність її об`єкта.

Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» при вирішенні прав про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Для поділу будинку (будинковолодіння) в позові повинна бути обґрунтована технічна можливість виділити частку.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Частиною 3 ст. 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Отже наслідки поділу та виділу спільного майна, а саме припинення права спільної власності, є однаковими.

Таким чином, з зазначеного випливає те, що виділ майна є позовною вимогою майнового характеру.

В порушення п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначена ціна позову, з врахуванням вимог ст.176 ЦПК України.

З наведеного встановлено, що позивачем заявлено вимогу майнового характеру, тоді як судовий збір сплачено за вимогу немайнового характеру.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 177 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Слід зазначити, що з матеріалів справи неможливо встановити актуальну вартість спірних об`єктів нерухомого майна, тому суддя вважає за необхідне визначити суму судового збору відповідно до ч.2 ст. 177 ЦПК України.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вказане, у зв`язку із тим, що позивачем не визначено ціну позову, встановити на даний час вартість спірного об`єкту нерухомості не є можливим, вважаю за можливе встановити розмір судового збору з урахуванням позовних вимог у розмірі 5368 грн (два розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

З урахуванням того, що позивачем згідно наданою до позовної заяви квитанцією уже сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, то позивачу слід доплатити судовий збір в сумі 4294,40 грн.

Окрім того, слід вказати на те, що позивач при зверненні до суду із даним позовом не надав до суду актуальної інформації щодо права власності на будинок.

Перелічені недоліки позовної заяви унеможливлюють вирішення питання про подальший розгляд справи та винесення законного та обґрунтованого рішення.

Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідачів, які, як і позивач, мають право на судовий захист, а для реалізації цього права мають бути обізнаними з тим, які вимоги до них заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Також суд зазначає, що матеріали позовної заяви не містять ніяких даних щодо підстав зазначення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в статус відповідачів по даній справі.

Отже, перелічене вище дає суду підстави зробити однозначний висновок, що позовна заява надійшла до суду без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно виправити допущені недоліки позовної заяви та привести її у відповідність до закону.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись статтями 175-177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків терміном п`ять днів від дня вручення позивачу копії цієї ухвали.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Хасанова