СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5174/18

пр. № 2/759/7/23

22 березня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

за участю секретаря Істоміної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 11.04.2018 року звернулась до суду з позовом до до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, яким просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2017 року належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_2 , про те проживає у даній квартирі, та яка відповідно до законодавства України добровільно не знялась з реєстраційного обліку з квартири, чим порушує право власності позивача, перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року було відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 759/10375/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус КМНО Тараринцева Є.А., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права приватної власності, шляхом віндикаційної вимоги витребування житлової нерухомості із незаконного володіння.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року було поновлено провадження у даній справі.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Коптєловою О.Р. позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 5).

Відповідно до довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 31).

Як вбачається з акту про не проживання осіб за місце реєстрації від 04.04.2018 року ЖЕД №4, ОСОБА_2 не проживає за місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 12).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач зверталась до відповідача з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання у спірній квартирі (т.1 а.с. 7-11).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2021 року по цивільній справі № 759/10375/19 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус КМНО Тараринцева Є.А., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права приватної власності, шляхом віндикаційної вимоги витребування житлової нерухомості із незаконного володіння відмовлено (т.2 а.с. 70-77).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

Що вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку то судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації.

У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

З викладеного, керуючись ст. 150 ЖК УРСР, ст.ст. 383, 391, 402 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. П`ятничук