Постанова

Іменем України

11 травня 2023 року

м. Київ

справа № 205/6803/19

провадження № 61-10133св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 , подану представником ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 рокуу складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Позов мотивований тим, що 01 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_8 укладено договір позики № 2, за умовами якого позикодавець передала позичальнику грошову суму у розмірі 2 776 332,50 дол. США зі сплатою за користування позикою 10,5 % річних, а ОСОБА_8 зобов`язався повернути позику до 31 грудня 2015 року, проте зобов`язання не виконав і кошти не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Іщика М. В. заяву про вимогу (претензію) кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця. Проте спадкоємці не задовольнили вимоги кредитора спадкодавця.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як спадкоємців після смерті ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_1 в межах вартості отриманого у спадщину майна заборгованість за договором позики №2 від 01 листопада 2014 року по 694 083,00 дол. США з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожного та 1 388 166,25 дол. США з ОСОБА_2 , а також судові витрати.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як спадкоємців після смерті ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_1 , в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованість за Договором позики № 2 від 01 листопада 2014 року: 694 083, 00 дол. США з ОСОБА_3 та 1 388 166,20 дол. США з ОСОБА_2 . В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про приєднання до апеляційної скарги залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 травня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4 , яка подана законним представником ОСОБА_5 , залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року залишено без змін.

У червні 2022 року ОСОБА_6 - особа, яка не брала участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_6 в суді першої інстанції не приймав участі у розгляді цієї справи як сторона або третя особа. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що оскарженим рішенням порушено його інтерес як кредитора на задоволення вимог до спадкоємців ОСОБА_8 , оскільки 17 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_8 також було укладено договір позики № 2-2015, предметом якого були грошові кошти в сумі 845 950,00 дол. США. У зв`язку з цим ОСОБА_6 вважав, що оскаржене рішення впливає на право інших кредиторів щодо задоволення вимог до спадкоємців ОСОБА_8 .

Однак наведені скаржником обставини не можуть бути визнані апеляційним судом такими, що підтверджують факт вирішення судом у оскарженому ОСОБА_6 рішенні питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, з огляду на наступне. У цій справі правовідносини з приводу повернення коштів, отриманих ОСОБА_8 від позивача за договором позики, виникли між ОСОБА_1 та спадкоємцями ОСОБА_8 . Обставини, на які посилається ОСОБА_6 , знаходяться у сфері відносин між ним та спадкоємцями ОСОБА_8 . Той факт, що ОСОБА_1 (позивач у даному спорі), так само як і ОСОБА_6 , є кредитором ОСОБА_8 за іншим договором позики, жодним чином не свідчить, що у цьому спорі про стягнення заборгованості за договором позики, суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_6 . За таких обставин, оскаржене рішення суду першої інстанції безпосередньо не стосується прав і обов`язків саме ОСОБА_6 .

Аргументи учасників справи

У жовтні 2022 року ОСОБА_6 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що спадщину після ОСОБА_8 прийняли батьки, а також син. 13 червня 2016 року ОСОБА_6 подав до приватного нотаріуса Іщика М. В. заяву про вимогу (претензію) кредитора до спадкоємців за зобов`язаннями спадкодавця. 05 вересня 2016 року представник ОСОБА_6 надіслав на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_9 письмові вимоги про сплату одноразовим платежем суми боргу за договором позики, укладеним з померлим ОСОБА_8 . Кредиторські вимоги ОСОБА_6 задоволені не були, заборгованість спадкоємцями ОСОБА_8 не погашена.

Апеляційний суд не надав жодної оцінки посиланням ОСОБА_6 на те, що реалізація спадкового майна в рахунок виконання рішення в цій справі призведе до неможливості задоволення кредиторських вимог ОСОБА_6 за рахунок того ж самого спадкового майна. Можливості задоволення вимог кредиторів спадкодавця за рахунок майна спадкоємців, яке перебуває поза межами вартості майна, одержаного у спадщину, стаття 1282 ЦК України не передбачає. Норми ЦК України не передбачають черговості задоволення вимог кредиторів спадкодавця, отже кредитори спадкодавця мають рівні права на задоволення своїх вимог за рахунок однієї і тієї ж спадкової маси. Надання одному з кредиторів пріоритету, шляхом розгляду виключно його вимог, без надання можливості іншим кредиторам заявити свої вимоги в рамках того ж провадження, порушує права інших кредиторів спадкодавця.

У постановах Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 201/9231/17 і від 30 березня 2021 року у справі № 200/16143/16-ц, які стосувалися задоволення вимог кредиторів за рахунок спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8 , Верховним Судом сформована правова позиція, за якою можливим є лише спільний (в одній справі) розгляд вимог усіх кредиторів спадкодавця, оскільки протилежний підхід призведе до порушення прав тих кредиторів, які не були залучені до участі у справі.

Отже, ОСОБА_1 при зверненні до суду повинна була визначити ОСОБА_6 як співвідповідача у справі, не залучення якого до участі у справі позбавило його можливість заявити в цій справі свої вимоги до спадкоємців, взяти таким чином участь у подальшому розподілі коштів, отриманих від реалізації спадкової маси на стадії виконавчого провадження. Реалізація спадкової маси для задоволення вимог виключно одного кредитора унеможливлює стягнення іншим кредитором суми боргу за рахунок того ж самого спадковою майна, унаслідок чого останній має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним. Тому суди надали не передбачений законом пріоритет вимогам ОСОБА_1 перед вимогами ОСОБА_6 .

Також ОСОБА_6 у разі наявності підстав, передбачених статтею 403 ЦПК України, просив вирішити питання про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Верховного Суду. Вказав, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду віл 09 лютого 2022 року у справі № 205/6803/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження, вказавши, що позивач у цій справі, як і скаржник, є кредитором спадкодавця за іншим договором позики, однак це не свідчить, що в цьому спорі про стягнення заборгованості за договором позики, суд виріши питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника. 30 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши справу № 200/16143/16, вказав, що розгляд позовних вимог кредиторів в окремих судових провадженнях призведе до порушення прав кредиторів, які не брали участі у розгляду такої справи, враховуючи, що вимоги кожного із кредиторів можуть бути задоволені за рахунок того ж самого спадкового майна. 31 серпня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши справу № 201/9231/17, вказав на порушення прав інших кредиторів спадкодавця, які не були залучені до участі у справі. Отже наявне неоднакове застосування частини першої статті 1282 ЦК України в контексті того, чи є порушеним право одного кредитора спадкодавця в разі реалізації спадкової маси для задоволення вимог виключно іншого кредитора спадкодавця, частини першої статті 17, частини першої статті 352 ЦПК України в контексті чи має право кредитор спадкодавця, не залучений до участі у справі, право на апеляційне оскарження рішення суду про задоволення вимог іншого кредитора спадкодавця.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_10 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржене судове рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що історія відносин між спадкоємцями померлого ОСОБА_8 та його кредиторами почалась у 2016 році, коли кредитори, отримавши з боку спадкоємців померлого відмову у задоволенні своїх вимог у добровільному порядку, звернулись з позовами про стягнення грошових коштів (справа позивача ОСОБА_1 № 200/7849/16-ц, справа позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 № 200/16143/16-ц). На той час ОСОБА_6 чомусь не залучав ОСОБА_1 до розгляду справи про стягнення зі спадкоємців грошових коштів. Захищаючи свої права окремо та отримавши рішення суду щодо стягнення зі спадкоємців заборгованості, яку останні сплачувати у добровільному порядку відмовились, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на спадкове майно (справа № 201/9231/17) та отримала рішення щодо задоволення своїх вимог. Вказане рішення саме ОСОБА_6 не оскаржував. З апеляційними скаргами звернулись ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в результаті чого рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2017 року у справі № 201/9231/17 було скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року на підставі того, що до розгляду справи не були залучені інші кредитори. Таку ж позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2020 року. В той же час ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/16143/16 за позовом до спадкоємців про стягнення боргу за договорами позики, але вказане рішення було оскаржено ОСОБА_4 , до апеляційної скарги якого долучилась ОСОБА_1 , оскільки на той час рішення у справі №201/9231/17 за її позовом про звернення стягнення було скасовано саме за скаргами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Суди апеляційної та касаційної інстанції скасували рішення у справі № 200/16143/16, обґрунтовуючи їх незалученням до розгляду справи ОСОБА_1 . Але в обґрунтуванні рішення Верховний Суд зазначив, що зробив свої висновки з урахуванням апеляційного оскарження ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року у справі № 201/9231/17. Таким чином, позиція Верховного Суду щодо позовних вимог ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирішувалась саме таким чином, у зв`язку з оскарженням вказаними кредиторами рішення ОСОБА_1 у справі № 201/9231/17, що відповідає принципу цивільного права щодо справедливості правосуддя.

Окрім того, було скасоване рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 200/7849/16-ц за позовом ОСОБА_1 до спадкоємців про стягнення боргу за договором позики. Скасування рішення не стосувалось не залучення до розгляду справи інших кредиторів, які до речі його навіть не оскаржували. ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду з новим позовом до спадкоємців щодо стягнення суми заборгованості за договором позики, в результаті чого отримала рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2019 року у справі № 205/6803/19 про часткове задоволення своїх вимог. Зазначене рішення було оскаржено ОСОБА_2 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , але справедливо було залишено в силі. Лише тоді ОСОБА_11 оскаржив це ж рішення, який до цього жодного рішення у численних судових справах між спадкоємцями та кредиторами не оскаржував. Такі дії ОСОБА_6 не направлені на захист його прав та інтересів, а є прямим зловживанням своїми процесуальними права, що порушує права ОСОБА_1 , яка вже тривалий час не може захистити свої інтереси.

У цій справі апеляційний та касаційний суди проаналізували спірні відносини та зробили правильні висновки щодо відсутності прав та інтересів інших кредиторів у справі ОСОБА_1 до спадкоємців про стягнення боргу. Твердження ОСОБА_6 щодо ненадання судом жодної оцінки факту задоволення вимог кредиторів спадкоємців за рахунок одного і того ж спадкового майна не можна взяти до уваги, оскільки наявність такої умови не позбавляє ОСОБА_1 права на захист своїх порушених прав саме шляхом стягнення зі спадкоємців грошових коштів і не може бути поставлено в залежність від волевиявлення інших осіб. Кожна особа має право звертатися до суду самостійно.

Також не зрозумілою є позиція скаржника щодо надання одному кредитору пріоритету шляхом розгляду виключно його вимог, без надання можливості іншим кредиторам заявити свої вимоги в рамках того ж провадження, замість того, щоб звернутися до суду з самостійним позовом про стягнення грошових коштів. Окрім того, на час звернення до касаційного суду в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська здійснюється розгляд цивільної справи № 225/6253/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійним. Аналогічна справа за позовом ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним розглядається Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська відносно відповідача ОСОБА_12 (№ 242/5120/16-ц). Наявність таких справ ставить під сумнів вимоги кредиторів ОСОБА_6 та ОСОБА_12 до спадкоємців ОСОБА_8 , тому твердження вказаних кредиторів про порушення їх прав в рамках справи № 205/6803/19 є передчасними.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що01 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_8 (позичальник) укладений договір позики № 2, відповідно до умов якого позикодавець передала позичальнику грошові кошти в розмірі 2 776 332,50 дол. США зі сплатою 10,5 % річних, а позичальник зобов`язався повернути позику разом з нарахованими відсотками за користування грошовими коштами до 31 грудня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник видав письмову розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. На час смерті ОСОБА_8 боргові зобов`язання за договором позики залишились не погашеними.

Після смерті ОСОБА_8 приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Іщик М. В. відкрив спадкову справу № 51/215. З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулись: діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , батьки померлого ОСОБА_2 і ОСОБА_9

09 червня 2016 року ОСОБА_1 подано заяву про вимогу (претензію) кредитора за договором позики № 2 від 01 листопада 2014 року до спадкоємців за обов`язками спадкодавця.

Один зі спадкоємців ОСОБА_8 , а саме батько померлого - ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно спадкової справи № 944/2017, яка була відкрита Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини 06 грудня 2017 року до нотаріальної контори звернулась дружина спадкодавця - ОСОБА_2 .

Перелік спадкового майна, який наявний в спадковій справі, складається з корпоративних прав, рухомого та нерухомого майна. В матеріалах справи містяться відповідні звіти щодо належної оцінки рухомого та нерухомого спадкового майна, згідно яких судом встановлено, що загальна вартість спадкового майна складає 126 740 458,80 грн, 2 500 000,00 дол. США та 125 565,00 євро, що перевищує суми заборгованості ОСОБА_8 перед ОСОБА_1 за договором позики.

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 зверталась до суду, з уточненим в ході розгляду справи №200/7849/16-ц, позовом до ОСОБА_8 та його спадкоємців про стягнення боргу. Позов у даній справі було подано до суду 07 серпня 2019 року, після закриття провадження у справі №200/7849/16-ц в частині позовних вимог ОСОБА_1 постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року у справі №201/9231/17 скасоване та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (особисто та як правонаступника ОСОБА_9 ), ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про звернення стягнення на майно, що є у спільній частковій власності, у рахунок погашення боргу померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 за договором позики від 01 листопада 2014 року № 2, відмовлено. Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі №201/9231/17 (провадження № 61-47952св18) залишено без змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилався на те, що оскарженим рішенням суду першої інстанції порушено його інтерес як кредитора на задоволення вимог до спадкоємців ОСОБА_8 , оскільки 17 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_8 також було укладено договір позики № 2-2015, предметом якого були грошові кошти в сумі 845 950 дол. США. У зв`язку з чим ОСОБА_6 вважає, що оскаржуване рішення впливає на право інших кредиторів щодо задоволення вимог до спадкоємців ОСОБА_8 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі №0917/443/2012 (провадження № 61-16055св19) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) зазначено, що «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

Отже, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 (позивач) і ОСОБА_6 є кредиторами ОСОБА_8 за різними договорами позики; ОСОБА_1 пред?явила грошові вимоги до спадкоємців боржника на загальну суму 2 776 332,50 дол. США; в апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказав, що він має аналогічні вимоги в сумі 845 950 дол. США; загальна вартість спадкового майна складає 126 740 458,80 грн, 2 500 000,00 дол. США та 125 565,00 євро.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що в цій справі відсутні підстави вважати, що суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_6 , тому правильно закрив апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Об`єднаної Палати Верховного Суду

У частинах першій, другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Згідно змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі №201/9231/17 (провадження № 61-47952св18) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила в рахунок погашення боргу померлого ОСОБА_8 за договором позики від 01 листопада 2014 року № 2 накласти стягнення шляхом визнання права власності на спадкове майно, які в цій частині задоволені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року.

В апеляційному порядку рішення суду оскаржили ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які обґрунтовували свої вимоги порушенням їх прав як кредиторів спадкодавця. Встановивши, що суд першої інстанції прийняв рішення про права та інтереси ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , не залучивши їх до участі в справі, апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позову. Апеляційний суд виходив з того, що визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно порушить права інших кредиторів спадкодавця на задоволення їх вимог за пред`явленими до спадкоємців претензіями. Верховний Суд з таким висновком апеляційного суду погодився та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишив без змін.

Згідно змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року у справі №200/16143/16-ц (провадження № 61-4748св19) ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 у вересні 2016 року звернулися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами поруки та позики за рахунок спадкового майна. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року позов задоволено частково, суд визнав заборгованість ОСОБА_8 у розмірі 1 000 000, 00 дол. США та стягнув її на користь ОСОБА_12 , визнав заборгованість ОСОБА_8 у розмірі 818 770, 00 дол. США та стягнув її на користь ОСОБА_11 ; визнав заборгованість ОСОБА_8 у розмірі 845 950, 00 дол. США та стягнув її на користь ОСОБА_6 ; суд ухвалив здійснити виконання рішення щодо погашення зазначеної заборгованості виключно шляхом накладення стягнення на все спадкове майно.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , до якої приєдналась ОСОБА_1 , задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 скасовано, у задоволенні цих вимог відмовлено. Апеляційний суд дійшов висновків, що таке рішення суду стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі. Верховний Суд погодився з таким висновок та врахував, що позивачі у цій справі зверталися до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2017 року у справі №201/9231/17, за результатами розгляду якої суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на майно, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до участі у справі не були залучені судом першої інстанції, в той час як ухваленим рішенням вирішено питання щодо їхніх прав. Тому Верховний Суд дійшов висновку, що задля гарантування надання захисту прав усіх кредиторів спадкодавця є виключно спільний розгляд їхніх вимог до спадкоємців боржника. Розгляд позовних вимог кредиторів в окремих судових провадженнях призведе до порушення прав кредиторів, які не брали участі у розгляді такої справи, враховуючи, що вимоги кожного із кредиторів можуть бути задоволені за рахунок того ж самого спадкового майна. Таким чином, реалізація спадкового майна в рахунок погашення заборгованості одного з кредиторів призведе до неможливості задоволення вимог іншого з кредиторів спадкодавця за рахунок цього ж спадкового майна.

Враховуючи предмет спору та обставини наведених справ, відсутні підстави для висновку, що у цій справі в ухвалі від 09 лютого 2022 року (провадження

№ 61-1769ск22) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по іншому застосував норми права у подібних правовідносинах, тому відсутні підставі для передачі цієї справи на розгляд палати або об`єднаної палати Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Верховного Суду відмовити, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. М. Русинчук