Провадження №2/523/756/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, у складі:

головуючого судді: Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання: Ахламової А.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: адвоката Петренко Н.О.,

неповнолітнього: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/11123/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування, яким просить: позбавити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити піклування та призначити її піклувальником неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що вона є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . Батьками дитини є ОСОБА_5 , яка являється її донькою, та ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_2 . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 04 серпня 2010 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_2 залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_5 . У 2015 року ОСОБА_5 виїхала за кордон з метою працевлаштування та залишила дитину разом із бабусею ОСОБА_3 . У 2016 році ОСОБА_2 пішов у перший клас. Всю підготовку до школи здійснювала позивач. Протягом 2016 року відповідач ОСОБА_5 приїжджала на не тривалий час. В останній раз ОСОБА_2 бачив свою мати ОСОБА_5 в літку 2016 року. Батько дитини ОСОБА_4 спілкується з дитиною не більше одного разу на рік, кошти на його утримання майже не надає, вихованням, розвитком та здоров`ям дитини не займається. Фактично дитина не бачив своїх батьків більше семи років. Повним утримання, вихованням та лікуванням займається позивач, бабуся дитини. Відсутність батьків, які необхідні дитині не тільки у його утриманні, а і для здійснення представництва його законних прав, ускладнює його існування у суспільстві. Так, за необхідності стаціонарного лікування, яке необхідне дитині, обов`язковим є дозвіл батьків, який бабуся не має можливості отримати. Для подальшого його навчання також необхідні повноваження законного представника дитини, яких у позивача не має. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки відповідачі фактично самоусунулися від виконання батьківських обов`язків.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.01.2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Петренко Н.О., було витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, інформацію щодо перетину кордону на в`їзд та виїзд - громадянкою України ОСОБА_5 та громадянином України ОСОБА_4 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.03.2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_3 та її представники - адвокат Петренко Н.О.у судовому засіданні надали пояснення відповідно до викладених в позові обставин, підтримали позовну заяву, та наполягали на її задоволенні. Додатково позивач зазначила, що мати неповнолітнього довгий період часу перебуває за кордоном, спочатку допомагала матеріально позивачу утримувати неповнолітнього, однак з початку пандемії COVID-19 припинила допомагати, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Батько неповнолітнього допомоги не надає.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На електронну пошту суду відповідачами були направлені заяви, відповідно до яких, останні повідомили суд що визнають позовні вимоги про позбавлення їх батьківських прав, не заперечують проти призначення піклувальником ОСОБА_3 . Також відповідачі просили розглянути справу у їх відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечив участь свого представника до судового засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Листом від 30.03.2023 №01-05-3/123вх заступник голови Суворовської районної адміністрації Т. Тормоса просила розглянути справу за відсутності третьої особи, та прийняти рішення із урахуванням прав та інтересів дитини. Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, на виконання своїх повноважень, підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом з`ясована думка неповнолітнього ОСОБА_2 , у судовому засіданні, який надав пояснення про те, що своїх батьків він вже давно не бачив, весь цей час він мешкає з бабусею, яка займається його вихованням та утриманням, не заперечує щоб остання була його піклувальником. Мати перебуває за кордоном. Батько проживає на території України, однак вони не спілкуються, матеріальної допомоги він не надає.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, її представника та неповнолітнього ОСОБА_2 , всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 , прийнявши визнання позову відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки таке визнання є безумовним, та не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідає інтересам дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , яке видане Суворовським відділом РАЦС.

03.11.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2048.

В період перебування сторін у шлюбі, у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 22 квітня 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси складено відповідний актовий запис № 676. Це підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.08.2010 року по справі № 2-2580/10 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

На сьогоднішній день, позивач ОСОБА_3 перебуває у шлюбі із ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 .

Позивачу ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 17.08.2022 № ГЗ-126400-ф/л про реєстрацію місця проживання особи виданою Департаментом надання адміністративних послуг ОМР ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані крім інших, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до акту від 08.09.2022 року складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 ,. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та засвідченого Головою правління ОСББ «Кипарис-100» Мех В.А., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із бабусею ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дитини ОСОБА_5 зареєстрована, але з 2015 року не проживає за вказаною адресою.

Згідно характеристики від 27.07.2022 року, ОСОБА_2 , 2008 року народження навчається у Одеській загальноосвітній школі № 15 І -ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області у 8-му Д класі. За час навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень. Має добрий загальний розвиток. Батьки ОСОБА_14 не відвідували батьківськи збори і не цікавилися успіхами сина. На всіх зборах, класних та шкільних заходах перебуває та приймає участь його бабуся ОСОБА_3 . Вона постійно знаходиться на зв`язку з класним керівником, цікавиться успіхами онука, допомагає йому у навчанні.

Згідно наданої відповіді з КНП «Дитяча міська поліклініка № 2» ОМР від 02.08.2022 року, вбачається, що з моменту укладення декларації, під час звернення за медичною допомогою до установи, неповнолітня дитина ОСОБА_2 з`являється у супроводі бабусі ОСОБА_3 . У вересні дитина перенесла інфекційне захворювання та при огляді дитини вдома, хлопчик перебував разом із бабусею. Всі інші медичні заходи по обстеженню дитини здійснює також його бабуся.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.03.2023р, третя особа вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.01.2023 року на №616, ОСОБА_4 останній раз перетинав державний кордон України 18.02.2022 року, в`їхав до Одеси. Іншої інформації немає. Інформації стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 18.01.2018 року по 18.01.2023 року, в базі даних немає.

Суд зазначає, що Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, як принципове положення визначила що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В силу ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Роз`ясненнями, що викладені в п. п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Судом встановлено, що відповідачі при відсутності заперечень чи перешкод позивачки у спілкуванні батьків з дитиною, свідомо ухиляються від своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, а саме: не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не приймають участі у житті неповнолітньої дитини та у матеріальному забезпеченні. Матеріали справи містять заяви відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно яких останні не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав по відношенню до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнають позов про позбавлення їх батьківських прав. Також, не заперечували проти призначення піклувальника ОСОБА_3 над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

При розгляді справи, судом не встановлено наявності у відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 бажання на виконання ними своїх батьківських обов`язків. Заяви відповідачів про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність додатково підтверджують відсутність такого бажання.

Поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини.

Так правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Одночасно, суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд, перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

За викладених обставин, суд вважає що позивачем доведено, що позбавлення відповідачів батьківських прав призведе до покращення життя неповнолітнього.

Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Положеннями ст. 58-59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Згідно п. п. 2, 3, 4ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Відповідно до ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.03.2023 року №01-05-3/123вх, орган опіки та піклування вважає доцільним призначення ОСОБА_3 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд з врахуванням обставин справи, встановленого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, тривалості невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини, визнання відповідачами позову, згоди неповнолітнього із позбавленням його батьків батьківських прав та призначення бабусі піклувальником, та з метою захисту інтересів дитини на забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і позбавлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також призначення ОСОБА_3 піклувальником над ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , уродженця місті Одеси, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити ОСОБА_5 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), уродженку міста Одеси, ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити піклування та призначити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) піклувальником неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 01.05.2023 року.

Суддя: К.О. Далеко