ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 621/122/22
Номер провадження 22-ц/818/666/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2023 року в складі судді Філіп`євої В.В. у справі № 621/122/22 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 09 серпня 2011 року.

Шляхом підписання вказаної анкети-заяви відповідач погодився з «Умовами та правилами банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та які разом складають Договір про надання банківських послуг та відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, є договором приєднання. Укладений Договір є змішаним та поєднує в собі ознаки договору банківського рахунку та кредитного договору, в зв`язку з чим, якщо банк здійснює платежі з рахунку клієнта, на якому відсутні грошові кошти, банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму. Позивач відкрив відповідачу картковий рахунок із встановленим початковим лімітом 1000,00 грн, в подальшому збільшивши його до 12 900,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на 20 грудня 2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить суму в розмірі 40 321,94 грн, з яких: 11 094,50 грн заборгованість за кредитом; 29 227, 44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2481,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09 серпня 2021 року станом 20 грудня 2021 року у розмірі 11 094,50 грн та 669, 87 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення тільки тіла кредиту, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

21 лютого 2023 року ОСОБА_2 , представник АТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині, оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув. При укладенні договору сторони погодили всі істотні умови, у тому числі щодо відсотків за користування кредитом. Крім того, суд першої інстанції не урахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 628/1072/15 та від 04 квітня 2020 року у справі № 534/1072/18-ц.

ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не звертався, правом на подання відзиву на апеляційну каргу не скористався.

Судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 направлялися повістки-повідомлення про розгляд справи, призначеної на 10 березня 2022 року та на 07 липня 2022 року, однак вказані повідомлення повернуто до Зміївського районного суду Харківської області з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.а. 67-68).

На наступні судові засідання призначені на 06 вересня 2022 року, 06 жовтня 2022 року, 10 листопада 2022 року та на 19 січня 2023 року ОСОБА_1 викликався до суду першої інстанції через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 69, 72,74,76).

Будь яких клопотань чи заяв, зокрема з заявою про застосування строків позовної давності ОСОБА_1 до суду першої інстанції не звертався, не надав він такої заяви і до суду апеляційної інстанції.

Про розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 є обізнаним направлену йому копію ухвали Харківського апеляційного суду від 15 березня 2023 року про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги відповідач отримав особисто, що підтверджується розпискою про їх отримання від 24 березня 2023 року (а.с. 99).

Копію ухвали Харківського апеляційного суду від 30 березня 2023 року про призначення справи до розгляду в письмовому провадженні відповідач отримав особисто 05 травня 2023 року, що підтверджується розпискою про її отримання (а.с. 113).

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з тих обставин, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту, оскільки в заяві позичальника від 09 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 09 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 18).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення в письмову вигляді.

До кредитного договору Банк додав довідку про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.19-20).

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 20 грудня 2021 року мається заборгованість в розмірі 40 321, 94 грн, яка складається з: 11 094,50 грн заборгованості за кредитом; 29 227,44 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 6-10).

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 29 227, 44 грн, тому апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не переглядає рішення суду першої інстанції в іншій частині.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, у заяві-позичальника від 09 серпня 2011 року процентна ставка дійсно не зазначена.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на погоджену сторонами та підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 09 серпня 2011 року (а.с. 19).

В наданій Банком довідці про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» детально та чітко розписані умови кредитування: пільговий період, процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи, тощо. Вказана довідка була підписана ОСОБА_1 .

Зокрема, ставка відсотків згідно довідки про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначена 30% на рік (2,5% на місяць).

Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку, була змінена, а саме: з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року на 34,80%.; з 01.04.2015 року по 31.07.2019 року на 43,20 %.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Посилання Банку на те, що зміна (підвищення) процентної ставки узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, колегія суддів не приймає.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 серпня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17 січня 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи свідчать, що остання перевипущена карта була строком дії до червня 2016 року, тобто 30 червня 2016 року (а.с. 17).

Відтак, у межах строку кредитування до 30 червня 2016 року відповідач має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 01 липня 2016 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 липня 2016 року.

Таким чином, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитним коштами має бути розрахована за період з 09 серпня 2011 року (момент виникнення спірних правовідносин) по 30 червня 2016 року та лише за первісною відсотковою ставкою визначеною у довідці про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а саме 30 % із розрахунку 360 днів у року, яка становитиме 7497,88 грн.

За таких обставин, саме зазначена сума заборгованості по сплаті відсотків підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Розмір заборгованості за процентами в сумі 7497,88 грн відповідає розрахунку Банку, наведеного в апеляційній скарзі та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно підпунктів 1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення відсотків підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 7497,88 грн.

Частинам 1, 2, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком при поданні позовної заяви сплачено 2481,00 грн судового збору та за подання апеляційної скарги - 3721,50 грн, усього 6202,50грн (а.с. 53, 87).

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме на 46,11 % (18592,38 х100) : 40321,94, то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2859,97 грн (6202,50 х 46,11%).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті відсотків скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, ) заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 7497 (сім тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 88 коп.

Змінити розподіл судових витрат:

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2859 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн 97 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 травня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина