ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 632/1458/22
Номер провадження 22-ц/818/837/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвокат Мірошниченко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2023 року в складі судді Кочнєва О.В. у справі № 632/1458/22 за позовом Органу опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року Орган опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 з 2010 року неодноразово знаходилась на обліку служби у справах дітей, перебувала під соціальним супроводом з причини невиконання матір`ю батьківських обов`язків.

На ОСОБА_2 складалися протоколи через невиконання батьківських обов`язків за статтею 184 КУАП, однак відповідачка ігнорує попередження та вимоги служб сільської ради щодо забезпечення утримання житла в належному санітарному стані, працевлаштування, здійснення належного догляду та виховання дитини.

При відвідуванні місця фактичного проживання відповідачки та дитини 23 листопада 2022 року, 30 листопада 2022 року, 06 грудня 2022 року та 12 грудня 2022 року службою у справах дітей спільно з Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» позивача встановлено, що умови в яких перебуває дитина жахливі, а саме будинок потребує капітального ремонту, в кімнатах бруд та антисанітарія, стоїть стійкий сморід, відсуне електропостачання, відсутні необхідні меблі для навчання та відпочинку дитини, одяг хлопчика брудний, звалений на підлозі то що. З 1 вересня поточного року дитина тільки декілька раз виходила на онлайн уроки, шкільні зошити не ведуться взагалі. 14 грудня 2022 року дитина була відібрана від відповідачки та передана у сім`ю патронатних вихователів, оскільки подальше проживання із відповідачкою погрожувало життю та здоров`ю дитину, а саме - вона їла не нормовано, користувалася брудним посудом, порушувалися мінімальні гігієнічні умови, дитина не відвідувала школу у вигляді онлайн-уроків, місця проживання дитини (її кімната) не відповідала мінімальним вимогам щодо забезпечення умов проживання дитини як за оздобленням, так і за забезпеченням дитини приладдям та предмету щоденного вжитку. Підстав вважати, що відповідачка здатна виправити свою поведінку в подальшому позивач не вбачає, найвищі інтереси дитини повинні бути забезпеченні саме найтяжчим засобом впливу на батьків - позбавленням батьківських прав, оскільки інші засоби впливу на відповідачку з боку служби у справах дітей позивача жодних позитивних поліпшень за весь час супроводу сім`ї не дали.

Посилаючись на вказане, Орган опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2023 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що головним аргументом для суду були покази дитини, яка перебуваючи у нервовому та психоемоційному напруженні, перебуваючи поруч з матір`ю не висловила бажання повернутися до неї, тобто умови, створені для неї у іншій родині за два місяці є кращими ніж умови, які створює рідна мати. При цьому дитина відповідно до свого віку повністю розуміє значення своїх дій та може чітко без стороннього впливу сформулювати свої думки. Позиція відповідачки щодо того, що знаходження контакту з сином відбудеться після закінчення судового розгляду вказує на те, що у зазначений період з 14 грудня 2022 року і до часу ухвалення судового рішення відповідачка свідомо умисно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, що є безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав навіть безвідносно висновку позивача про необхідність позбавлення її батьківських прав. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідачка не позбавлена можливості змінити своє ставлення до дитини, її виховання та у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах в порядку статті 169 СК України.

13 березня 2023 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП, був розглянутий Первомайським міськрайонним судом Харківської області 10 січня 2023 року (справа № 632/1435/22; провадження 3/632/15/23) та була винесена постанова про звільнення її від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю скоєного правопорушення, яка набрала чинності 23 січня 2023 року. При розгляді вищезазначеного протоколу судом було встановлено, що особа - ОСОБА_2 щиро розкаялася, вперше притягається до відповідальності, як мати прикладає всі зусилля для виховання дитини, по справі відсутні обтяжуючі обставини, а на момент розгляду протоколу, електрична проводка відремонтована та наведений порядок в хаті. Вважає, що судом при розгляді вказаного протоколу було встановлено, що всі зауваження, які були зроблені їй Органом опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області усуненні.

Зазначила, що в характеристиці із навчального закладу відсутні будь-які дані, які б дискредитували її та вказували на те, що нею не виконуються батьківські обов`язки, також відсутня будь-яка інформація щодо того, що дитина не відвідує навчальний заклад (он-лайн, тощо). Крім того, судом не встановлені факти того, що відповідачка веде асоціальне життя, не встановлені факти насильства над дитиною, або ненадання своєчасної медичної допомоги, знаходження дитини голодною та будь-які інші факти, які б свідчили про дійсне невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Вказала, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, про що зазначено в постановах Верховного Суду.

14 квітня 2023 року Орган опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

До суду надійшло клопотання представника відповідачки адвоката Мірошниченко А. М. про слухання справи у відсутність ОСОБА_2 через хворобу останньої.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки ОСОБА_2 , явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Мірошниченко А. М., яка підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, представника позивача ОСОБА_1 , яка просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Верхньоорільської сільської ради Первомайського району Харківської області, актовий запис № 1 від 18 березня 2010 року здійснений Верхньоорільською сільською радою Первомайського району Харківської області (а.с.5).

Відповідно до витягу № 1 від 05 липня 2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження запис про батька здійснений на підставі заяви матері у порядку частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.6).

Відповідно до характеристики на дитину із закладу освіти Комунального закладу «Біляївський ліцей» Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області, де він навчається, дитина є недисциплінованою, неуважною та непрацелюбною, має навчальні досягнення середнього та початкового рівня, не повною мірою використовує свій потенціал (а.с.10).

23 листопада 2022 року, 30 листопада 2022 року, 06 грудня 2022 року та 12 грудня 2022 року службою у справах дітей Органу опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області було виявлено критичні умови проживання дитини, які не відповідали мінімальним стандартам утримання та забезпечення дитини, що було відображено в актах обстеження житлово-побутових умов, в яких відповідачці вказувалося на дії, які потрібно зробити задля встановлення належних умов для життєдіяльності та виховання дитини (а.с. 13-16).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області № 91 від 14 грудня 2022 року дитину відібрано від ОСОБА_2 та затверджено висновок Органу опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини (а.с.20, 39-44).

Відповідно до наказу Служби у справах дітей Лозівської районної військової адміністрації Харківської області від 14 грудня 2022 року № 17-ОД, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштований на тимчасове виховання та проживання у родину ОСОБА_5 з визначенням місця його проживання за адресою їх місця проживання до вирішення питання про подальше влаштування (а.с.21).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 своєю заявою від 13 грудня 2022 року надав свою письмову згоду на такі дії (а.с.22).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області від 14 грудня 2022 року, доцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.23-25).

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідає інтересам малолітньої дитини, так як відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, не утримує жиле приміщення у належному побутовому стані у відповідності існуючих санітарних норм, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, а своєю негативною поведінкою показує поганий приклад і створює небезпеку для її життя і здоров`я.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Однак, як вбачається з наявних в матеріалах справи даних, службою у справах дітей Органу опіки та піклування Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області надавався відповідачці час для того, щоб ОСОБА_2 могла змінити своє ставлення до батьківства, навести порядок у будинку, де проживають вона та її дитина, та в подальшому здійснювати свої батьківські обов`язки, належним чином піклуючись про фізичний і духовний розвиток її дитини.

При цьому суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що відповідачка веде асоціальне життя, не встановлені факти насильства над дитино, або ненадання своєчасної медичної допомоги, знаходження дитини голодною, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківства з інших підстав, а саме з підстави свідомого ухилення матері дитини від виконання своїх обов`язків.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в характеристиці із навчального закладу відсутні будь-які дані, які б дискредитували її та вказували на те, що нею не виконуються батьківські обов`язки та відсутня будь-яка інформація щодо того, що дитина не відвідує навчальний заклад (он-лайн, тощо), суд апеляційної інстанції не приймає до ували, оскільки в характеристиці із навчального закладу зазначено: «Мати не приділяє належну увагу вихованню і навчанню сина. В минулому навчальному році дитина часто приходила до школи на навчання голодною, брудною і класний керівник купував талони в їдальню за свій рахунок і годував учня. Вчителі приносили дитячий одяг для нього, але всі ці речі лежали дома на стільці нерозібрані, а дитина ходила мерзла. Неодноразово учню надавалась допомога по Всеобучу. Адміністрація закладу, класний керівник багато разів їздили до учня додому (є акти обстежень), з мамою проводилися бесіди про харчування дитини, санітарні умови житла, про одяг і гігієну учня, однак безрезультатно. Класним керівником йому на телефон були встановлені необхідні програми для дистанційного навчання, але з початку вересня учень не виконував ніяких домашніх завдань і до навчання не долучався. З придбанням йому нового телефону на початку листопада він взагалі вийшов з усіх шкільних груп і на зв`язок не виходив. Класний керівник зв`язувався з ним через інших учнів. Мама не виконує своїх обіцянок щодо залучення своєї дитини до навчання, змінила номер телефону і не повідомляє його класному керівнику» (а.с.10, зворот).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доводів, яким судом надана належна оцінка.

Крім того, відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки позов в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав задовольняється, а особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина 2 статті 166 СК України), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно зі статтею 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351 св 21).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 травня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина