Справа № 362/3986/22
Провадження № 2/362/614/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2023 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що вона користується житловим будинком АДРЕСА_1 .

Зазначила, що вказаним будинком вона користується з 1989 року, здійснює його утримання та оплачує комунальні послуги.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю.

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Представник відповідача надав суду заяву у якій не заперечив щодо позовних вимог.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Позивачкою по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 06 квітня 1996 року Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 4).

Згідно із відомостями актового запису про народження № 8 від 07.08.1941 року, при народженні позивачка мала прізвище ОСОБА_1 , а її батьками були ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 6).

Потім, позивачку було усиновлено і надано прізвище ОСОБА_1 , а її батьками записано ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , що підтверджується змістом архівної довідки від 03.04.2019 року № 01-43/746/1 Державного архіву Київської області (а.с. 8).

Надалі, у зв`язку із укладенням шлюбу, позивачка змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 16 червня 1962 року (а.с. 9).

За змістом архівних довідок №№ 02-3086 і 02-3086 від 13 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 , 1914 року народження і ОСОБА_7 , 1918 року народження були рідними сестрами та при народженні мали прізвище ОСОБА_4 їх спільних батьків (а.с. 11, 12).

При цьому, не виявлено відомостей про зміну прізвищ сестер ОСОБА_4 у зв`язку із одруженням ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , про що повідомлено в листах Державного архіву Київської області №№ 01-43/2645 і 01-43/2646 від 28 грудня 2020 року (а.с. 13, 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 25.04.1989 року (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 13.06.2019 року (а.с. 16).

З копії технічного паспорту на будинок вбачається, що власниками житлового будинку АДРЕСА_1 були ОСОБА_4 - на 3/4 частини і ОСОБА_12 - на 1/4 частину (а.с. 17 - 20).

Дані обставини також містяться в архівній довідці № 479 від 21.12.2020 року КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 21).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.11.2021 року, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; відсутні відомості про осіб, які прийняли спадщину (а.с. 22).

В пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно із відомостями довідки депутата Васильківської міської ради Грегуля В.В. від 17.11.2021 року, після смерті її дядька ОСОБА_12 та її тітки ОСОБА_4 , позивачка постійно проживала в будинку АДРЕСА_1 , користувалась земельною ділянкою, сплачувала необхідні платежі та проводила поточні ремонтні роботи (а.с. 23).

Отже, позивачка, при заволодінні спірним майном та проживанні у вказаному будинку, в якому проживали її родичі, безумовно знала про наявність у неї підстав для такого користування житлом, а тому, суд вважає, що володіння позивачкою зазначеним нерухомим майном є добросовісним.

Оскільки тітка позивачки - ОСОБА_4 померла у 1989 році, слід вважати, що володіння позивачкою вказаним житлом є безперервним з 1989 року.

При цьому, обставини оплати позивачем комунальних послуг за вказаною адресою на утримання зазначеного нерухомого майна, що підтверджено відповідними письмовими доказами, суд приходить до висновку, що володіння позивачем даним житлом є відкритим (а.с. 28 - 53).

В пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Зокрема, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.03.2023 року, відсутня реєстрація будь-яких речових прав на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 42 - 44).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка добросовісно заволоділа вказаним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом більше десяти років.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачка набула право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 344 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 23 березня 2023 року.