П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2023 року місто Київ

справа № 731/498/20

провадження№22-ц/824/4674/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Діджи Фінанс»

відповідач - ПАТ «Банк Михайлівський»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Пономаренко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Міхайлівський», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати договір № 7-БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, який було укладено між ПАТ «Банк Михайлівський», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», Паламарчука В.В. , та ТОВ «Діджи Фінанс» недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що 8 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений кредитний договір № 200083910.

Право вимоги по даному кредитному договору було передано до третьої особи ТОВ «ФК «Фагор». Згідно довідки, виданої ТОВ «ФК «Фагор» від 4 вересня 2019 року, вбачається, що станом на 4 вересня 2019 року заборгованість по кредитному договору погашена ОСОБА_1 у повному обсязі

20 липня 2020 року був укладений договір № 7_БМ про відступлення права вимоги між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», за яким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, в тому числі і за договором № 200083910 від 8 серпня 2014 року, боржником за яким є ОСОБА_1

ТОВ «Діджі Фінанс» повідомили ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором в сумі 13330,43 грн., з яких 4087,15 грн. - тіло кредиту; 9243,28 грн. заборгованість за доходами.

Відповідно до абз.4 договору № 7_БМ зазначено, що сторони, керуючись ст.ст.6, 512, 627 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування фізичних осіб», відповідно До результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 15 червня 2020 року, уклали цей договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги.

Позивач зазначає про те, що враховуючи, що станом на 20 липня 2020 року у ПАТ «Банк Михайлівський» було відсутнє право вимоги за кредитним договором від 8 серпня 2014 року, так як останній передав своє право ТО «ФК «Фагор», та зважаючи на довідку ТОВ «ФК «Фагор», в якій зазначено, що станом на 4 вересня 2019 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по кредитному договору від 8 серпня 2014 року, є всі підстави для визнання договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 8 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Діджи Фінанс», в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 200083910 від 8 серпня 2014 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ТОВ «Діджи Фінанс» подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ТОВ «Діджи Фінанс» є єдиним законним правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський» щодо кредитних договорів право вимоги щодо яких відступлено відповідно до договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року. ТОВ «ФК «Фагор» не могла бути кредитором позивача за кредитним договором від 8 серпня 2014 року, оскільки в силу приписів ст.216 ЦК України недійсний договір не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Позивач у позові не наводить жодних обґрунтувань з посиланням на чинне законодавство України, яким чином укладений оскаржуваний договір порушує його права, свободи чи законні інтереси, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивач вважає недійсним договір № 7_БМ від 20 липня 2020 року про відступлення права вимоги, оскільки позивач стверджує, що сплатила суму заборгованості на користь ТОВ «ФК «Фагор», але не навів жодних доказів того, що ТОВ «ФК «Фагор» є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський». А відтак немає доказів того, що зобов`язання було припинене на підставі ст.599 ЦК України. Постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/11298/16 від 1 липня 2021 року встановлено відсутність у ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги (майнові права) до боржників, в тому числі за кредитним договором від 8 серпня 2014 року, що означає, що сплата грошових коштів на рахунок ТОВ «ФК «Фагор» не призвела до погашення заборгованості за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Ткаченко Я.К. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання представники відповідачів ТОВ «Діджи Фінанс», ПАТ «Банк Михайлівський», третьої особи: ТОВ «ФК «Фагор» не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу. Від ТОВ «Діджи Фінанс» надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника. Інші особи причини своєї неявки суду не повідомили. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ткаченко Я.К. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 8 серпня 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено кредитний договір № 200083910.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 1 липня 2021 року по справі № 910/11298/16, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду м.Києва від 4 березня 2021 року, у справі № 910/11298/16 задоволено. Рішення Господарського суду м.Києва від 4 березня 2021 року скасовано, в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 201 року № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «ФК Плеяда`та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк «Михайлівський», згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийму-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 та № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року, до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року № 1 та додатках до нього.

Згідно довідки, виданої ТОВ «ФК «Фагор» від 4 вересня 2019 року вбачається, що станом на 4 вересня 2019 року єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «Банк «Михайлівський» клієнту ОСОБА_1 (клієнт) за договором № 200083910 від 8 серпня 2014 року є ТОВ «ФК «Фагор», та що станом на 4 вересня 2019 року заборгованість за договором погашена в повному обсязі та договір закритий. Додатково повідомлено, що відповідно до діючого законодавства України дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ «ФК «Фагор» будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за договором.

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір № 7_БМ про відступлення права вимоги. Згідно додатку № 1 до вказаного договору боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців, боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. Відповідно до договору ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право кредитора за кредитним договором від 8 серпня 2014 року, укладеного з позивачем.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у первісного кредитора ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20 липня 2020 року не існувало прав вимоги по кредитному договору від 9 серпня 2014 року, укладеного із позивачем, оскільки таке право вимоги було відступлено банком ТОВ «ФК «Фагор» та станом на 20 липня 2020 року зобов`язання по кредитному договору від 8 серпня 2014 року були виконані позивачем у повному обсязі. При цьому, боржник, що виконав своє зобов`язання, не повинен повторно нести відповідальність за вже виконані ним зобов`язання за умовами кредитного договору, після визнання судом в господарському судочинстві відсутності у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 . Зобов`язання ОСОБА_1 є припиненими у зв`язку із поверненням кредитних коштів за кредитним договором від 8 серпня 2014 року.

За таких обставин наявні правові підстави для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», в частині відступлення права вимоги за кредитним договором від 8 серпня 2014 року, оскільки останній договір укладено без правових на те підстав.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст.215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорюваний правочин ЦК імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однією зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст.3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

У цій справі позивач оспорює договір відступлення права вимоги, який був укладений 20 липня 2020 року за наслідками проведення електронного аукціону, між ПАТ «Банк «Михайлівський», первісний кредитор ОСОБА_1 , та ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами зобов`язання є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п.1 ч.1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом зазначених норм , права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлено третій особі або якщо право вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

Суд першої інстанції визнав договір купівлі-продажу майнових прав в частині боржника ОСОБА_1 недійсним на підставі положень ч.1 ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що у ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20 липня 2020 року (дата укладення оспорюваного договору) було відсутнє право вимоги, оскільки таке право було відступлено ТОВ «ФК «Фагор», а також із того, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором від 8 серпня 2014 року були виконані.

Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.

В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається (правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).

Отже, питання щодо суб`єктного складу договору, зокрема, чи мав ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20 липня 2020 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 8 серпня 2014 року, не є підставою для визнання договору права вимоги недійсним, стороною якого не була ОСОБА_1 .

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами.

Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17).

Таким чином, наведені позивачем обставини не є підставами для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги.

На інші обставини, як на підставу для визнання договору недійсним, позивач у позові не посилався.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, неправильно застосувавши норми матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений ТОВ «Діджи Фінанс» за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн. підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 листопада 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту. ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 12 травня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус