Справа № 278/1176/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вище вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її свекруха ОСОБА_3 , яка за життя оформила заповіт, за яким все своє майно заповідала своєму синові ОСОБА_4 . Заявник вказала, що після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що обставини у своїй сукупності не дозволяють одночасно ідентифікувати заявницю ОСОБА_1 в якості спадкоємця за законом на майно, що є предметом спадкування, а саме: її померлий чоловік ОСОБА_2 не може бути ідентифікований як син померлої ОСОБА_3 , котра в свою чергу не може бути ідентифікована як власник права на майно, що є предметом спадкування.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд:

- встановити факт родинних відносин, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Житомир;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті померлого чоловіка ОСОБА_2 , на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

У судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача адвокат Демчик Н. О. у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 63).

Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_2 (а.с. 7, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла свекруха позивачки ОСОБА_3 (а.с. 11, 12), яка за життя склала заповіт, посвідчений секретарем Буківської сільської Ради депутатів трудящих Житомирського району Житомирської області Коберник М. З., зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 17, за яким все своє майно заповідала своєму синові ОСОБА_4 (а.с. 12)

Відповідно до витягів із матеріалів спадкової справи № 361, відкритої Третьою житомирською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_2 (а.с. 59-60).

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Брох А.А із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право спадщини за законом (а.с. 55) на частину у житловому будинку, що знаходиться у м. Житомирі.

Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Брох А. А від 05 листопада 2021 року № 261/02-31 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на присадибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що відповідно до поданих документів не прослідковується родинний зв`язок між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки встановлено, що померла ОСОБА_3 заповідала все своє майно сину ОСОБА_4 , тоді як у свідоцтві про народження ОСОБА_2 в графі «мати» зазначено « ОСОБА_5 »; у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація про належність ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 , відсутня (а.с. 9-10).

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до листа Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 211 від 18 серпня 2023 року (а.с. 108), інформація про те, на підставі яких документів у свідоцтво про народження ОСОБА_2 , серія НОМЕР_1 , що видане 22.03.1951 року Буківською сільською радою Житомирського району Житомирської області, було внесено запис про матір « ОСОБА_5 », у Тетерівській сільській раді Житомирського району Житомирської області відсутня.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка вчилась з ОСОБА_2 разом у одній школі, показала, що матір`ю померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_7 . Зазначила, що ОСОБА_3 не була одружена з ОСОБА_8 оскільки батьки останнього не надали дозволу на їх шлюб.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що приїхав у село Тригіря у 1966 році. ОСОБА_3 працювала з його дружиною у санаторії. Зазначив, що ОСОБА_3 була рідною матір`ю ОСОБА_10 , який був у неї єдиним сином. Сімейні стосунки з ОСОБА_8 в подальшому у них не склалались, тому сина ОСОБА_11 вона виховувала сама.

Згідно з п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення родинних відносин між фізичними особами та встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність того факту, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд вважає за потрібне задовольнити заяву в цій частині та встановити відповідний юридичний факт.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до довідки Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 183 від 22 лютого 2018 року померла ОСОБА_3 на день смерті являлась власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 згідно по господарської книги № 4 на 1996-2000 роки, номер об`єкта по господарського обліку 265 (а.с. 15).

Згідно довідки виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 09 жовтня 2001 року № 178 (а.с. 14), у погосподарській книзі за №265 зазначено, що за померлою ОСОБА_3 рахувався житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської міської ради» № 1348 від 19.03.2018 року, виданої померлому ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 101).

Копією технічного паспорту, виготовленого станом на 14.03.2018 року, підтверджується наявність об`єкту нерухомості за вказаною вище адресою; у графі замовник технічної інвентаризації вказано ОСОБА_2 (а.с. 76-78).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 335835292 від 15 червня 2023 року (а.с. 75), відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в реєстрі відсутні.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до абз.3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва.

Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15.

Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Згідно з п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах.

Оскільки позивач довела наявність спадкового майна, підстави його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює рішення про їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити, що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.09.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік