ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/3416/20 Номер провадження 22-ц/814/1181/23Головуючий у 1-й інстанції Герцов О.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2021 року, постановлене суддею Герцовим О.М. (повний текст складено 03 лютого 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старт» (далі - СТОВ «Старт») про визнання договору оренди землі припиненим шляхом його розірвання в односторонньому порядку,

в с т а н о в и в:

01.10.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії РІ №718554, виданого 25.08.2001 Вірнопільською сільською радою Ізюмського району Харківської області є власником земельної ділянки с/г призначення площею 8,1337 га, яка розташована на території Вірнопільської сільської ради, ОСОБА_2 .

01.07.2007 між ним та СТОВ «Старт» укладено договір оренди землі указаної земельної ділянки на строк 49 років, який допускає його розірвання в односторонньому порядку за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за два місяці до початку польових робіт, але не пізніше 10 січня поточного року.

Позивачем, як орендодавцем, дотримано такі умови договору (п.39) та завчасно надіслано орендарю попередження про розірвання договору в односторонньому порядку з вимогою після збирання урожаю у 2020 році будь-які польові роботи на належній йому земельній ділянці не проводити та повернути землю у стані, придатному для подальшого використання.

Відповідачем отримано попередження 23.07.2020, уже після збирання врожаю озимої пшениці, проте його вимоги ним не виконані, що є порушенням чинного законодавства та умов договору, зокрема п.21, про обов`язок орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, що у якому він її одержав. Із підстав викладеного, з метою захисту порушеного права, просить визнати припиненим шляхом розірвання в односторонньому порядку із 23.07.2020 договір оренди земельної ділянки, укладений 01.07.2007 між ним, ОСОБА_1 , та СТОВ «Старт», зареєстрований 14.04.2008 у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам за №61; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.01.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СТОВ «Старт» про визнання договору оренди землі припиненим шляхом його розірвання в односторонньому порядку - відмовлено.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено дотримання ним умов п.39 договору оренди та письмового попередження орендаря про його розірвання в односторонньому порядку.

Позивач оскаржив рішення міськрайонного суду до Харківського апеляційного суду. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення міськрайонного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що його право в односторонньому порядку розірвати договір оренди прямо передбачено п.39 такого договору та гарантовано ст.31 Закону України «Про оренду землі». Тоді як суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення помилково керувався положеннями ст.651 ЦК України щодо розірвання договору за згодою сторін або у судовому порядку, а також ст.32 Закону України «Про оренду землі» щодо припинення договору шляхом його розірвання у судовому порядку. Наведенене відповідає обраному позивачем способу захисту та не є предметом позову, який регулюється положеннями ч.3 ст.202, ч.ч.3,5 ст.203, ч.3 ст.651 ЦК України.

Вважає доведеним належними доказами, а саме, рекомендованим поштовим відправленням №240 та описом вкладення, не спростованими відповідачем, факт направлення ним орендарю попередження про розірвання договору та його отримання останнім 23.07.2020. Проте такі докази в порушення ст.ст.89,229 ЦПК України безпідставно залишені поза увагою міськрайонного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.03.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.01.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 23.03.2021.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

До Харківського апеляційного суду надано оригінал попередження про розірвання договору оренди землі від 15.07.2020./а.с.98/

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

03.07.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду, в судове засіданні до суду апеляційної інстанції не з`явився, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 8,1337 га згідно із Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №718554, виданого Вірнопільською сільською радою Ізюмського району Харківської області./а.с.11/.

01.07.2007 між ОСОБА_1 (орендодавець) та СТОВ «Старт» (орендар) укладено договір оренди землі, зареєстрований 14.04.2008 у Харківській регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам» за №61.

За умов такого договору в оренду передається земельна ділянка площею 8,1337 га, у тому числі ріллі: - 8,1337 га, із земель приватної власності, яка розташована на території Вірнопольської сільської ради, контур № НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 згідно проекту організації території земельних часток (паїв) на землях колективної КСП ім.Петровського Ізюмського району Харківської області технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на землю (п.2 договору).

Договір укладено на строк 49 років (п.8 договору).

За змістом п.21 договору після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, що у якому він одержав її в оренду.

Згідно п.39 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за два місяці до початку польових робіт, але не пізніше 10 січня поточного року./а.с.5-7/

Матеріали справи містять копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 23.07.2020 адресату СТОВ «Старт», а також копію опису вкладення до листа на ім`я СТОВ «СТАРТ» найменування вкладення: попередження про розірвання договору оренди землі від 01.07.2007./а.с.14/.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, міськрайонний суд виходив із того, що обов`язковою умовою для розірвання договору в односторонньому порядку на підставі п.39 договору оренди є саме наявність попередження направленого заінтересованою стороною в адресу іншої сторони. Оскільки матеріали справи не містять такого попередження або його копії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що якщо укладеним між сторонами договором передбачено розірвання договору в односторонньому порядку і заінтересованою стороною дотримано порядок його розірвання, він відповідно є розірваним в порядку, визначеному договором.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №420/504/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №623/2953/16-ц, від 24 січня 2019 року у справі №388/1253/15-ц, від 17 липня 2019 року справа №388/1251/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №623/3418/16-ц.

У цій справі сторонами зобов`язання погоджено його розірвання в односторонньому порядку за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за 2 місяці до початку польових робіт, але не пізніше 10 січня поточного року (пункт 39 договору).

Матеріалами справи підтверджено, що 20.07.2020 орендодавець надіслав орендарю рекомендованим листом із описом вкладення попередження про розірвання договору оренди землі від 01.07.2007, яке отримано останнім 23.07.2020.

Факт отримання такого попередження відповідачем не спростовано, а висновки суду першої інстанції, що за відсутності у матеріалах справи його оригіналу або копії, суд позбавлений можливості встановити даний факт, є надмірним формалізмом. Оскільки волевиявлення орендодавця на розірвання договору чітко відображено в описі вкладення та, за наявності сумнівів у наявності такого доказу, суд мав можливості витребувати його у позивача, який надав його апеляційному суду на підтвердження права вимоги задля забезпечення ефективного способу захисту порушеного права.

Також апеляційним судом установлено, що відповідачем у 2019 році були виконані агротехнічні роботи з підготовки ділянки до посіву озимої пшениці під врожай 2020 року та посіяна на всій площі названа культура, а 17.07.2020 проведені польові роботи зі збирання врожаю./а.с.27/ Попередження орендодавця про розірвання договору надіслано ним відповідачу 20.07.2020, тобто після збирання врожаю за 2020 рік. При цьому початок польових робіт в попередньому 2019 році не має правового значення для вирішення цього спору, адоказів початку польових робіт в поточному (щодо подання заяви) 2020 році, менш ніж через два місяці після її подання, матеріали справи не містять. Факт отримання заяви позивача відповідач не спростував.

Установивши викладене, апеляційний суд визнає наявними підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення міськрайонного суду із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову та розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.07.2007. У той час позовна вимога про розірвання указаного договору саме із 23.07.2020, задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту не передбачений ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в розмірі 840,80 грн. та 1 261,20 грн. за подачу апеляційної скарги, а всього 2 102,00 грн./а.с.4,76/

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старт» про визнання договору оренди землі припиненим шляхом його розірвання в односторонньому порядку - задовольнити частково.

Визнати розірваним договір оренди земельної ділянки від 01 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Старт», зареєстрований 14 квітня 2008 року у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам за №61.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старт» на користь ОСОБА_1 2 102,00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.07.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов