ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 705/344/23
Провадження № 22-ц/821/759/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчук В. Г., Нерушак Л. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про незаконний виконавчий документ і виконавче провадження, у складі: головуючого судді Орендарчука М. П.,

в с т а н о в и в :

23.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про незаконний виконавчий документ і виконавче провадження.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 03.03.2023 позовну заяву було залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснено позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивачем порушено вимоги ч. 3 ст. 175 ЦПК України, де зазначено, що позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5); підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. 10).

Крім того, позивачем порушено вимоги ст. 177 ЦПК України, згідно з якою позивач, зокрема, зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вказану ухвалу суду вручено ОСОБА_1 15 березня 2023 року.

28.12.2021 ОСОБА_1 подав відгук на ухвалу суду без руху від 03.03.2023, де зазначив, що заперечує проти ухвали про залишення позову без руху. Зазначив, що судом порушені норми процесуального права, що суд не має права в період підготовки справи до відкриття провадження завищувати вимоги до позову надавати нову змінену заяву по суті справи з підстав наявності недоліків загального характеру. Вважає, що такі недоліки можна усунути у підготовчому засіданні.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що вказані в ухвалі суду недоліки у встановлені строки ОСОБА_1 не усунув.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року і повернути справу для відкриття провадження.

Судовий збір за апеляційне оскарження стягнути солідарно з відповідачів в дохід держави.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що ухвалу про повернення заперечує, порушені норми процесуального права.

Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, повернення заяви позивачеві (заявникові).

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, відповідає приведеним вимогам закону.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Позовна заява - установлена законом форма звернення до суду за вирішенням спору про суб`єктивне право. Відповідна форма позову дозволяє чітко фіксувати зміст заявлених вимог, їх відповідність закону, час і місце пред`явлення позову, оперативно виявляти та усувати недоліки і помилки, допущені заявником. Таким чином, форма позовної заяви - одна з гарантій права позивача та відповідача на судовий захист.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, що суд вправі повернути позовну заяву позивачу, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, а ухвала про залишення без руху із вказаними у ній недоліками позовної заяви у встановлений судом строк не виконана.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені ст. ст. 175,177 ЦПК України. Зокрема, п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що він просить визнати незаконними виконавчий документ та виконавче провадження (а.с. 1).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2021, ОСОБА_1 є боржником у ВП № 65480922 з виконання виконавчого листа № 705/1087/21 2/705/1194/21, виданого 18.05.2021 Уманським міськрайонним судом Черкаської області (а.с. 4).

Тобто, звертаючись із даним позовом, ОСОБА_1 оскаржує факт відкриття вказаного виконавчого провадження ВП № 65480922 на підставі відповідного виконавчого листа, де він є боржником.

Апеляційний суд зауважує, що ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у ч. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

Отже, суд першої інстанції дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 , дійшов вірного висновку про залишення її без руху, адже позовна заява не містить чіткого визначення способу судового захисту позивача та не містить посилань, які саме дії відповідачів позивач вважає протиправними. Заявлені ОСОБА_1 вимоги потребують уточнення та конкретизації за змістом, відповідно до характеру цих вимог. Зі змісту позову та прохальної його частини залишається незрозумілим, які саме дії відповідачів позивач вважає протиправними і в чому саме вони порушують права та законні інтереси позивача. Крім того, оскільки позов подано до кількох відповідачів позивачем не зазначено зміст вимог щодо кожного з них.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що ОСОБА_1 необхідно уточнити свої вимоги, вказати обставини, якими обґрунтовуються вимоги, зазначити та/або надати докази, що підтверджують означені обставини.

Вказані недоліки є суттєвими та такими, що не дозволяли суду першої інстанції відкрити провадження в справі та розглянути її з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства.

В відгуці від 03.03.2023, який за своїм змістом не є заявою про усунення недоліків в розумінні ст. 185 ЦПК України, ОСОБА_1 чітко зауважив, що не бажає здійснити уточнення позовних вимог та конкретизувати обрані ним способи захисту його порушеного права, натомість вважає викладені ним позовні вимоги правильними та законними.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду України, викладені в п. 7 Постанови Пленуму № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Позивач у своїй позовній заяві повинен був зазначити саме засоби доказування, в яких містяться докази, що дозволять довести його правову позицію, і про які йому відомо, що ним зроблено не було.

Крім того, ОСОБА_1 ні в поданому позові, ні у його відгуці на ухвалу суду не було надано підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Колегією суддів не встановлено ознак надмірності формалізму при застосуванні судом першої інстанції норм процесуального права, встановлених щодо форми та змісту позовної заяви, а тому такі вимоги суду є виправданими та не порушують засадничого принципу судочинства рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» («Osman v. The United Kingdom») та «Креуз проти Польщі» («Creus v. Poland») Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав не усунення позивачем вищевказаних недоліків відповідає процесуальним норам закону.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тобто після усунення вищевказаних недоліків ОСОБА_1 має право, повторно звернутися до суду із заявленими вимогами, у зв`язку із чим право позивача на доступ до правосуддя не порушено.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам процесуального права, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення судового збору, то колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи загального захворювання по зору.

Статтею 141 ЦПК України регламентовано порядок розподілу між сторонами судових витрат за результатами розгляду справи по суті.

Враховуючи, що позовну заяву ОСОБА_1 повернуто, справа по суті не розглядалась, тому підстави для розподілу судових витрат, зокрема за наслідками апеляційного перегляду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак