Справа № 645/1588/22
Провадження № 2/645/254/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий суддя Сілантьєва Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань Ятлової Ю,В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2023 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить розділити між за ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 20.04.2004 року; РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м) та визнати за ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Фрунзенським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 20.07.2013 року; РНОКПП: НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м).

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 03 квітня 2004 року вона уклала шлюб з громадянином ОСОБА_2 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова було зроблено відповідний актовий запис № 120 від 03.04.2004 р.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами, за спільні кошти, було придбано нерухоме майно, право власності відносно якого було оформлено на відповідача ОСОБА_2 , - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м), на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2619. Позивач вважає, що розумним та справедливим буде поділ спільного майна, придбаного під час зареєстрованого шлюбу, а саме - право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м), на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2619. поділити між мною та відповідачем в рівних частках - по 1/2 частині кожному.

Позивач подала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про слухання справи за його відсутності проти позову не заперечував, стверджуючи, що дійсно квартира придбана у шлюбі за спільні кошти.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Судом встановлено, що 03 квітня 2004 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова було зроблено відповідний актовий запис № 120 та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 03.04.2004р.

На підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.О., зареєстровано в реєстрі за №2619, ОСОБА_2 прийняв у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м).

Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Оцінка24» двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (дата оцінки 27.12.2022) - вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , станом на 27.12.2022 становила 778600,00 (сімсот сімдесят вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Зі змісту зазначених норм випливає, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , яка набута ними в період шлюбу, ОСОБА_2 не спростовується.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному об`ємі, при цьому не заперечує проти поділу майна подружжя за запропонованим позивачем варіантом, суд вважає, за можливе розподілити майно подружжя наступним чином.

В порядку поділу спільного майна подружжя, з урахуванням обставин справи, позовних вимог, суд вважає за необхідне - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м) та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 20.04.2004 року; РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м).

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 08.09.2003 року; РНОКПП: НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3893,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , фактично проживає АДРЕСА_5 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 20.04.2004 року; РНОКПП: НОМЕР_2 ),

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 08.09.2003 року; РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повний текст судового рішення складено 10.05.2023 року.

Головуючий суддя -