Справа № 526/269/23
Провадження № 2/526/258/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судових засідань Павленко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 526/269/23 за позовом ОСОБА_1 до Краснолуцької територіальної громади, третя особа: ОСОБА_2 приватний нотаріус про визнання права власності на нерухоме майно

в с т а н о в и в:

26 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Краснолуцької територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою судді від 01 лютого 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито.

06 червня 2023 року закрито підготовче судове засідання.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Краснолуцької територіальної громади в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Ямпольська С.М. направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Справа розглядається за правилами виключної підсудності, оскільки предметом спору є визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, яке розташовано в с. Ціпки колишнього Гадяцького району (нині Миргородського) Полтавської області, що відповідає положенням ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Суд розглядає справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Так як сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.2019 ОСОБА_3 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з житлового будинку шлакоблокового обкладеного цеглою, житловою площею 24,4 кв.м. літ. А-1 та господарських будівель : літ. Б сарай шлакоблоковий; літ. В сарай цегляний; літ. Г погріб вхідний цегляний; №2 огорожа з метало профілю по металевих стовпах, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер : :01:001:0376 та належав спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Гадяцькою державною нотаріальною конторою Полтавської області 04.10.1995 за реєстровим №3352, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 04.10.1995 у реєстровій книзі №1, за реєстровим №80. На прибудову цегляну площею 29,1 кв. м. літ. А1; прибудову цегляну площею 18,5 кв. м. літ. А2; сарай цегляний літ. Е; сарай дерев`яний літ. Є; сарай глино хворостяний літ. Ж, які самочинно збудовано, дане свідоцтво не видається .

Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу Сумської області Донич Г.М. 21.02.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 204, номер запису про право власності : 30392070.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13.10.2021, виданого Виконавчим комітетом Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2022 року, виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольською С.М., на підставі заповіту, посвідченого старостою виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області Лєбєдєвою Г.Г. 17.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за 3-6, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її донька ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер: :01:001:0376, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу Донич Г.М. 21.02.2019 року за реєстровим №54.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2022 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольською С.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 з приводу того, що спадкове майно є самочинно побудованим і право власності на нього не підлягає державній реєстрації .

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва ( реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18).

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186,381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди.

Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що згідно Порядку

проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства Регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 року за № 158, зареєстрованого в МЮ України 28.08.2018 року за № 976/32428:

-для об`єктів збудованих (без оформлення дозвільних документів) у період з 05.08.1992 року до 09.04.2015 року, право власності оформляється за спрощеною процедурою шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик.

Верховним Судому у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності.

Відповідно до пункту 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва Українивід 22 липня 2009 року № 295, які були чинними в Україні із 01 січня 2010 року:

- реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників;

- прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на майно, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_3 , на житловий будинок з прибудовами та сараями, який вона успадкувала після смерті ОСОБА_4 та які зазначені у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, як самочинно збудовані.

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.2019 року на прибудову цегляну площею 29,1 кв. м. літ. А1; прибудову цегляну площею 18,5 кв. м. літ. А2; сарай цегляний літ. Е; сарай дерев`яний літ. Є; сарай глинохворостяний літ. Ж, які є самочинно збудовані, дане свідоцтво не видається..

Згідно технічного паспорту від 18.12.2018 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позначений літ. А-1 побудований у 1970 році, прибудова літ. а? у 1996 році, прибудова літ. а? у 1996 році, сарай літ. Б у 1970 році, сарай літ. В у 1975 році, погріб вхідний літ. Г у 1972 році, сараї літ. Е,Є,Ж у 1996 році, огорожа з метало профілю по металевих стовпах№2 у 2005 році. Вказані будови побудовані на законних підставах і були об`єктами правочинів у вигляді купівлі продажу та спадкування.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення спадкодавця до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку.

Інформація про наявність у спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутні. Окрім цього у свідоцтві про право на спадщину від 21.02.2019 чітко вказано, що на самочинно збудовані об`єкти свідоцтво про право на спадщину не видається. Таким чином, ОСОБА_3 не успадкувала самочинно збудоване майно і на момент смерті не була його власником.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись в порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку, прибудов, сараїв та земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Отже, вищезазначеними нормами права встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку, чого не відбулося в даному випадку.

За загальним правилом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва: право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Частиною третьою статті 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що спірне спадкове домоволодіння у 1996 році зазнало реконструкції внаслідок здійснення прибудови до будинку, будівництва сараїв, споруджень, які істотним чином вплинули на його технічні характеристики, зокрема змінився статус будівель, їх розмір.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що самочинне будівництво не може входити до складу спадщини, оскільки позивачем не доведено узаконення будівель спадкового домоволодіння, а суд не може підміняти орган, який наділений саме такими повноваженнями, тому питання успадкування самочинного будівництване підлягає легалізації через правову процедуру спадкування та відповідно судовому захисту.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 316,328,376,392,1218, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

-позовні вимоги ОСОБА_1 до Краснолуцької територіальної громади, третя особа: приватний нотаріус Ямпольська С.М. про визнання права власності на нерухоме майно залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 .

Відповідач Краснолуцька територіальна громада, юридична адреса вул. Миру,24 с. Красна Лука Миргородський район Полтавська область, .

Третя особа Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Ямпольська С.М., місцезнаходження пл. Миру,19 м. Гадяч .

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2023 року.

Головуюча: Л. В. Максименко