Справа № 541/352/23
Номер провадження 2/541/265/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи вимоги наступним. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина на спадкове майно, яку прийняла ОСОБА_3 , мати позивачки. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_1 , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,5160 га, кадастровий номер :00:006:0080, яка розташована на території Савинцівської сільської ради. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріусом було відмовлено. Підставою для відмови зазначено, що відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, право власності за спадкодавцем не зареєстроване.

Ухвалою судді від 06 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні.

01 березня 2023 року підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася, направила заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та провести розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ч. 3 ст.12 ЦПК України.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України.

Судом встановлено, що за даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір». У період 1955 - 1957 років у домогосподарстві проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) - голова домогосподарства; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дружина; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дочка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 дочка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 дочка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 дочка, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 син (а.с.13).

У період 1991 - 1995 років у домогосподарстві проживала та була зареєстрована одна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 голова домогосподарства (а.с.22).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі і своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору станом на ІНФОРМАЦІЯ_11 належало ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживала одна (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , довідка сільської ради від 21 жовтня 2022 року № 430, а.с.14). Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яку прийняла її дочка ОСОБА_10 , подавши заяву до Першої миргородської державної нотаріальної контори (а.с.79, 80). Інші спадкоємці подали заяви про відмову від спадщини (а.с.76-78).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 02 березня 2012 року, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 (а.с.53).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , а.с.15).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яку прийняла її дочка ОСОБА_13 , подавши заяву до приватного нотаріуса Карбана Є.О., інші спадкоємці ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , подали заяви про відмову від спадщини (а.с. 57-60).

Той факт, що ОСОБА_14 є дочкою ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_2 , підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження ОСОБА_15 серії НОМЕР_3 , виданим 27 листопада 1961 року Савинцівською сільською радою Миргородського району Полтавської області; свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_15 з ОСОБА_16 серії НОМЕР_4 виданим Савинцівською сільською радою Миргородського району Полтавської області, посвідкою про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 , свідоцтвом про одруження ОСОБА_5 із ОСОБА_15 серії НОМЕР_6 , виданим 21 липня 1961 року Савинцівською сільською радою Миргородського району Полтавської області (а.с. 9-12).

18 червня 2014 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,5160 га, кадастровий номер :00:006:0080, яка розташована на території Савинцівської сільської ради. Щодо заяви спадкоємиці видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 296/02-31 від 13 грудня 2022 року. Підставою для відмови зазначено відсутність документу, який посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, та відсутність реєстрації за спадкодавцем права власності.

Відповідно до довідки № 495-Т від 10 листопада 2022 року право власності на вищезазначений будинок в ДКП «Миргородтехінвентаризація» не зареєстроване (а.с.19).

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, позивач не має змоги у позасудовому порядку оформити право власності на будинок.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання права власності на домогосподарство, віднесене до групи «колгоспний двір».

На замовлення ОСОБА_1 10 листопада 2022 року ДКП «Миргородтехінвентаризація» було проведено інвентаризацію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та виготовлено технічний паспорт. Всі будівлі збудовані у період з 1951 року по 1971 рік, тобто дійсно є власністю члена колгоспного двору ОСОБА_2 .

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на майно колгоспного двору, які регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності ОСОБА_2 майна колишнього колгоспного двору, а саме - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджений.

Позивачка є спадкоємцем за заповітом майна, а саме - житлового будинку, який належав її матері ОСОБА_3 та був успадкований останньою після її матері ОСОБА_2 , але юридично не був оформлений. ОСОБА_1 прийняла спадщину після матері за заповітом у виді земельної ділянки, тому набула право в порядку спадкування і на житловий будинок. Це право відповідачем не оспорюється. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами порушено, воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, позивач не заявляє вимогу про відшкодування судових витрат, тому судові витрати, понесені при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_7 ( АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був успадкований нею після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О. М. Вірченко