Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1442/22
Провадження № 2/945/466/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Фути О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю, в якій просить визнати за нею право власності на частку квартири за набувальною давністю.

У зазначеній позовній заяві позивач покликається на те, що з 12 листопада 1979 року і по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .Разом зі позивачем за цією ж адресою проживав та був зареєстрований ОСОБА_2 , який був співмешканцем позивачки. Згідно з розпорядженням органу приватизації Птахофабрики від 16 січня 1995 року №71/013, дана квартира була приватизована на осіб, які там були зареєстровані, тобто на позивача та на ОСОБА_2 . Отже, відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_2 на праві часткової власності по 1/2 частині належить позивачеві та ОСОБА_2 . Також дана квартира зареєстрована в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 47 від 25.05.1995 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась та спадкоємці у нього відсутні. Після його смерті позивач не має правових підстав успадкувати його частину квартири. Починаючи з часу заселення до вказаного житла і до цього часу позивач сплачує комунальні платежі та підтримує квартиру в належному стані. Довідкою №16 від 13.12.2022 року, виданою ПП «Весняне» підтверджується факт оплати позивачем за комунальні послуги та відсутність заборгованості. Враховуючи, що позивач володіє даною квартирою відкрито та безперервно, сплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює поточний ремонт, про дане володіння відоме як працівникам ради так і іншим особам, будь-які особи не оспорюють володіння даним майном,яке є непреривним, так як позивач не покидала зазначену квартиру протягом понад двадцять років, відповідно на думку позивача наявні всі правові підстави для визнання в судовому порядку права власності за набувальною давністю. Оскільки, вирішити дане питання у позасудовому порядку неможливо просить суд визнати право власності за набувальною давністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.12.2022року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду від 01.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Карікова Л.В. не з`явилися,при цьому було подано до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали наполягаючи на їх задоволенні.

Представник відповідача Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку

Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло посвідчене органом «Приватизації Птахофабрики» квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 частка та ОСОБА_2 частка.

Згідно листа КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 908 від 20.12.2022 року за адресою: АДРЕСА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 -1/2 часток та ОСОБА_2 -1/2 часток на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1995 року,видане органом приватизації Птахофабрики, зареєстровано БТІ 25.05.1995 року за № 47.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Весняне Миколаївського району Миколаївської області у віці 53 роки.

Крім цього, з Інформаційної довідки Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 07.03.2023року слідує,що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадкова справа не відкривалася.

Як вбачається з довідки Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 213 від 12.12.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 з 16 червня 1982 року по день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований ОСОБА_2 . Також за цією адресою з 12 листопада 1979 року проживає та зареєстрована позивачка ОСОБА_1 .

Довідкою №18 від 13.12.2022 року, виданою ПП «Весняне -2» підтверджується відсутність заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою №16 від 13.12.2022 року, виданою ПП «Весняне» підтверджується факт відсутність заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що позивач відкрито, безперервно володіє спірною квартирою, поводячись із нею як власник.

Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволоділа спірним чужим майном, вважаючи себе його власником. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем зазначеною часткою квартири.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Пунктом 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552/1354/18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, безтитульно заволоділа нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти часткою квартири, поводячись як власник, більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16, 328, 344, 392 ЦК України, ст. 10 - 13, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282, 283 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,паспорт серія НОМЕР_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;зареєстрована: АДРЕСА_1 ) право власності за набувальною давністю на частку квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції-Миколаївський апеляційний суд.

Суддя М. М. Войнарівський