ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4576/23 Справа № 212/7738/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивачаОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Умріхін Олександр Віталійович на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 24 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

01 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення за прогули та зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України.

В обґрунтування позову зазначила, що її чоловік довгий час працював на АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на різних посадах.

01.11.2011 його було переведено в лабораторію релейного захисту центральної енерголабораторії провідним інженером, згідно наказу №2255-к від 01.11.2011 року.

Починаючи з 10.01.2020 року її чоловік ОСОБА_2 перебував у тарифній відпустці, потім у відпустці за свій рахунок, яку декілька разів продовжував, подаючи відповідні заяви, тому що перебував на лікуванні у державі Ізраїль з 27.04.2020 по 18.03.2021.

24.03.2021 року ОСОБА_2 , перебуваючи у державі Ізраїль у місті Кармієль видав нотаріальну довіреність сину ОСОБА_3 , надавши останньому право виконати все необхідне для припинення роботи на підприємстві, а саме подати від його імені заяву про звільнення від займаної посади.

14.04.2021 р. її син, на підставі виданої батьком довіреності, подав на підприємство заяву про звільнення батька ОСОБА_2 - провідного інженера дільниці №6 центральної енерголабораторії з займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП з 15.04.2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер на території держави Ізраїль.

З 01.03.2021 року ОСОБА_2 було звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, згідно наказу №922-к від 07.062021 року.

Вона, як дружина померлого, яка має захищати ділову репутацію свого померлого чоловіка, як добросовісного робітника, який все життя сумлінно працював без стягнень і зауважень, вважає такі дії колишнього роботодавця (відповідача) протиправними, а саме , Наказ №922-к від 07.06.2021 року видано незаконно, бо ОСОБА_2 був відсутній на роботі з поважної причини, якою є тяжка хвороба - онкологічне захворювання, лікування від якого він проходив в онкологічній клініці «Медичний центр-БиейЦіон» в державі Ізраїль з 27.04.2020 року по 18.03.2021 року.

Зважає, що перебування на лікуванні в онкологічній клініці в іноземній державі, сполучення з якою закрито у зв`язку із карантином по СОVІD-19, є поважною причиною відсутності ОСОБА_2 на роботі.

Вона вважає за необхідне захистити ділову репутацію свого померлого чоловіка, як добросовісного працівника, який багато років пропрацював на підприємстві відповідача, а відповідач належним чином не перевіривши обстави, звільнив його за прогули, замість подяки за довгу та бездоганну працю.

На підставі викладеного просила суд скасувати наказ №922-к від 07.06.2021 року про звільнення ОСОБА_2 , табельний номер № НОМЕР_1 , провідного інженера лабораторії релейного захисту центральної енерголабораторії АТ «Кривбасзалізрудком» з 01.03.2021 року згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин та зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_2 з 15.04.2021 року, згідно ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення за прогули та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України.

Представник позивача ОСОБА_4 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції викладені у судовому рішенні не відповідають обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Представник позивача вказує, що суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог через те, що у справі про формулювання причини звільнення належним позивачем може бути виключно сам працівник, якого звільнено, а його дружина не є належним позивачем, оскільки її права не порушені. Позива не згодна з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що такий висновок було зроблено судом внаслідок поверхневого розгляду справи. Зазначає, що позивач звернулася до суду не в наслідок трудового спору, а захищаючи добре ім`я своєї сім`ї та ділову репутацію померлого чоловіка, який за все життя добросовісно працював, а після смерті його звільнили за прогули, яких по факту не було. Вказує, що відкликання наказу про звільнення ОСОБА_2 за прогули не передбачено трудовим законодавством, тому єдиним та належним способом захисту ділової репутації померлого працівника була вимога до суду про скасування наказу відповідача №922-к від 07.06.2021.

Представник позивача зазначає, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що наказ про звільнення ОСОБА_2 за прогули було видано 07.06.2021, коли посадовим особам відповідача, причетним до видачі цього наказу було відомо про те, що їх робітник вже помер, і враховуючи принцип справедливості, відповідач не мав звільняти померлого добросовісного робітника із таким формулюванням, поважаючи його добру пам`ять. Сторона позивача вважає, що відповідач, видаючи такий наказ, діяв недобросовісно.

Враховуючи вимоги п.6 ч.1 ст.3, ч.2 ст.15, ч.5 ст.277, ст.ст.2,4,5,6 ЦПК України, п.4, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», сторона позивача вважає, що до суду першої інстанції звернувся належний позивач з належними та допустимими законними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 , відповідач АТ «Криворізький залізорудний комбінат», просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представників позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які, кожен окремо у повному обсязі підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої та задовольнити заявлені ОСОБА_1 до відповідача позовні вимоги в повному обсязі, представника відповідача ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 01.11.2011 року №2255 ОСОБА_2 було переведено в лабораторію релейного захисту центральної енерголабораторії провідним інженером АТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується записом №41 в трудовій книжці ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу №922 від 07.06.2021 року, 01.03.2021 ОСОБА_2 було звільнено згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 03 липня 1971 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Бюром реєстрації населення та імміграції в м.Карміель Держава Ізраїль.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що у справі про формулювання причини звільнення належним Позивачем може бути виключно сам працівник, якого звільнено, а його дружина не являється належним Позивачем, оскільки її права не порушені, а у справах про звільнення законодавець надав право звертатись виключно працівникам.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_4 , викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 КзПП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно пункту 4 статті 40 КЗпП власник має право розірвати трудовий договір у разі скоєння працівником прогулу без поважних причин. Звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням та здійснюється з дотриманням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, в тому числі залишення роботи до закінчення строку трудового договору (пункт 24 постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до норм ч.3 ст.235 КЗпП України та роз`яснень, викладених у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №6 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не має права змінити формулювання причин звільнення з тих підстав, з якими роботодавець не пов`язував обставини звільнення.

За нормами статей 233, 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску строку з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 6 квітня 2016 року у справі №6-409цс16, зазначено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Суд першої інстанції, погодився з позицією сторони відповідача про сплив строку звернення до суду із відповідним позовом, оскільки позовні вимоги заявлені саме на підставі незгоди позивача зі звільненням і проханням змінити підстави звільнення.

Однак, в даному випадку суб`єктом звернення до суду у справах про звільнення являється безпосередньо працівник, оскільки відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України безпосередньо у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються спори працівників про формулювання причини звільнення в тому числі.

Позивач, як на підставу своєї належної суб`єктності для подачі даного позову, посилалася на Постанову Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якою регламентується вирішення справ про захист честі, гідності і ділової репутації особи, тоді як у даній справі предметом позову є зміна формулювання причини звільнення її покійного чоловіка ОСОБА_2 .

Позивач посилається на п.6 вказаної Постанови, як на підставу свого звернення як члена сім`ї померлого, однак, цей пункт вказує, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації (а даний позов не містить подібних вимог і являється спором, що витікає з трудових відносин) вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У справі, що переглядається предметом позову заявлено вимогу позивача, як дружини померлого працівника ОСОБА_2 про скасування наказу роботодавця про звільнення за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗП України та зобов`язання роботодавця видати новий наказ про звільнення її чоловіка ОСОБА_2 за власним бажанням, згідно ч.1 ст.38 КЗпП України, тобто спір має ознаки трудового спору, у якому належним позивачем може бути виключно сам працівник, якого звільнено, дружина ж померлого звільненого працівника не може бути належним позивачем, оскільки її права не порушені.

Стверджуючи, що метою позивача для звернення з даним позовом до суду є захист честі, гідності та ділової репутації покійного чоловіка, як сумлінного працівника, незаконно на її думку звільненого за прогули, що він за життя не вчиняв, адвокат, звернувшись з позовом від імені позивача, тим не менш не висуває вимог про захист немайнових прав своєї довірительки, не заявляє вимог про відшкодування моральної шкоди тощо, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивачаОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Умріхін Олександр Віталійович залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: