Справа № 183/1382/23
№ 2/183/1987/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 травня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про:
- припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються згідно з судовим наказом Балаклійського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року справі №610/2252/21 у межах виконавчого провадження №66332416, -
27 січня 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, отриманим судом 03 лютого 2023 року.
Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року відкрито провадження у справі.
Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син позивача та відповідача ОСОБА_3 , про що 30 березня 2012 року Вербівською сільською радою Балаклійського району Харківської області складено відповідний актовий запис №11 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Балаклійським відділом державної виконавчої служби в Ізюмському районі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) здійснюється виконавче провадження №66332416, відкритого у зв`язку зі зверненням до примусового виконання судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року у справі №610/2252/21 про стягнення з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 . З листопада 2022 року ОСОБА_3 перебуває та проживає разом з позивачем за межами України - в Ірландії за адресою: АДРЕСА_1 , куди позивач разом з сином був вимушений виїхати у зв`язку зі введенням та дією на території України воєнного стану, а також активними бойовими діями за попереднім місцем проживання дитини на території Балаклійського (нині - Ізюмського) району Харківської області і постійними обстрілами, ракетними та артилерійськими загрозами. А тому виїзд на постійне місце проживання за межі території України, зокрема, за межі постійного місця проживання дитини сторін та позивача на територію Ізюмського району, який включає у тому числі територію Балаклійського району, які знаходилися під тимчасовою окупацією та наразі не є остаточно розмінованими були викликані об`єктивними та непереборними обставинами, які загрожували безпеці життя та здоров`я дитини. Позивач на час подання позову проживає в Ірландії разом із сином, їм присвоєно номери державної служби та визначено місце проживання. дитина перебуває на повному утриманні позивача і він забезпечує її потреби в їжі та навчанні, одягом та іншими матеріальними благами. Відповідач з позивачем та дитиною не проживає, до дитини не з`являється, матеріально її не забезпечує. Однак, з позивача на користь відповідача продовжують стягувати аліменти на утримання дитини, а відповідач приймає такі платежі, жодних коштів на утримання дитини не надає. Вказує, що наведені обставини вказують на наявність істотних змін, які відбулися з листопада 2022 року і відпала потреба у сплаті аліментів позивачем відповідачу та стягненні аліментів.
Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року за клопотанням позивача витребувано докази у справі. Зобов`язано Балаклійський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області у строк до 09 травня 2023 року належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №66332416, відкритого у зв`язку зі зверненням до примусового виконання судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року у справі №610/2252/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: копії постанови про відкриття виконавчого провадження та судового наказу про стягнення аліментів від 28 липня 2021 року у справі №610/2252/21. Ухвалу отримано 24 квітня 2023 року та станом на 09 травня 2023 року докази не надані.
У судове засідання позивач, його представник не з`явилися. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника та підтримку вимог позову.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до наступного.
Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року у справі № 610/3147/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлено, що 24 вересня 2011 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №206. У вказаному шлюбі мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 30 березня 2012 року. Вказаним рішенням розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .
Відповідно до судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року у справі № 610/2252/21 присуджено до стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, або зміни сімейного чи матеріального стану сторін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 227 грн судового збору.
Обставини щодо зареєстрованого місця проживання позивача на території України підтверджуються засвідченою копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_4 /а.с.3-4/, згідно з яким позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Обставини щодо наявності у позивача та відповідача спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджуються також і наданою позивачем засвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 березня 2012 року /а.с.5/.
З засвідченої копії довідки від 18 серпня 2022 року № 782, виданої Балаклійським відділом державної виконавчої служби в Ізюмському районі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) убачається, що у позивача відсутня заборгованість по аліментах та будь-яких обмежень по виконавчому провадженню №66332416 з примусового виконання наказу № 610/2252/21 від 28 липня 2021 року /а.с.6/.
Вирішуючи позов суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З аналізу статей убачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
При вирішенні цього спору суд також ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
За ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Позивачем на підтвердження проживання з ним дитини в країні Ірландія надано копії документів, складених мовою оригіналу та копії нотаріально засвідчених 24 січня 2023 року, зареєстрованих в реєстрі за № 514 та 513. Зокрема, надано лист департаменту соціального захисту /а.с.7-8/, згідно з яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючому: АДРЕСА_1 , 23 вересня 2022 року надано особистий номер державної служби та лист Управління служб соціального забезпечення Каррік-на-Шеннон Ко. Лейтрім, згідно з яким підтверджено особистий номер державної служби для ОСОБА_6 /а.с.9, 10/.
Однак, відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Згідно зі статті 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, що підписана 05 жовтня 1961 року в Гаазі (Нідерланди) та до якої приєднались більше як 90 країн, в тому числі Ірландія та Україна, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, зокрема: документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; адміністративні документи; офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Статтями 2 та 3 цієї Конвенції передбачено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав-учасниць Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.
Відповідно до статей 4 та 5 вищезазначеної Конвенції, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється з документом, він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак, апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою. Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.
Згідно з положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.
Разом з тим, Україна є учасницею окремих міжнародних договорів, якими скасоване будь-яке додаткове засвідчення офіційних документів, що подаються до установ держав-учасниць такого договору. Відповідними статтями зазначених договорів передбачено, що документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з договірних сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої договірної сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, що на території однієї із договірних сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж і на території другої договірної сторони.
Однак, між Україною та Ірландією немає такого договору, який би скасовував будь-яке додаткове засвідчення офіційних документів, а тому для використання на території України офіційного документа, виданого компетентним органом Ірландії, необхідно, щоб на такому документі був проставлений апостиль відповідно до Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року.
Долучені до позовної заяви позивачем копії документів у виді довідок які містять офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, та як офіційні свідоцтва про реєстрацію факту, який існував на певну дату не містять апостиль, а тому зазначені документи не можуть бути визнані дійсним на території України, що випливає зі змісту ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом і суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, враховуючи що представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, внаслідок чого суд позбавлений можливості роз`яснити наслідки не вчинення процесуальних дій, суд приходить до висновку що позивачем не надано допустимих доказів, які б підтверджували проживання дитини з ним на час розгляду справи, суттєву зміну обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про виконання обов`язку з утримання дитини, а тому у суду відсутні підстави для задоволення даного позову.
При цьому, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у справі за відсутності доказів, які витребувані ухвалою суду у виді матеріалів виконавчого провадження в зв`язку з тим, що заявляючи про необхідність витребування таких доказів стороною позивача вказано, що даний доказ підтвердить обставини сплати позивачем та отримання відповідачем аліментів, в той час, як дана обставина, враховуючи відсутність належних доказів проживання дитини з позивачем, не є самостійною та достатньою обставиною, яка впливає на результат вирішення спору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09 травня 2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Д. О. Парфьонов