ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2744/21 Номер провадження 22-ц/814/847/23Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, Шевченківська районна у м. Полтаві рада, приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження про приватизацію частини квартири та свідоцтва про право власності на житло,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року позивачі звернулися до суду із позовом в якому прохали:

-визнати недійсним Розпорядження про приватизацію виконкому Полтавської міської ради відділом приватизації житла від 05 грудня 2001 року на 1/5 частину квартири за АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;

-визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Головного управління з питань житлово-комунального підприємства м. Полтава від 05 грудня 2001 року, зареєстрованого колективним підприємством «Інвентаризатор» на 1/5 частини квартири за АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;

-визнати недійсним Розпорядження про приватизацію Головного управління з питань житлово-комунального обслуговування населення м. Полтава виконкому Полтавської міської ради від 14 червня 2005 року на 2/5 частини квартири за АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ;

-визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, виданого Головним управління з питань житлово-комунального обслуговування населення м. Полтави від 14 червня 2005 року, зареєстрованого колективним підприємством «Інвентаризатор» на 2/5 частини квартири за АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

Позов обґрунтовували тим, що позивачі у листопаді 2019 року подали заяву зі всіма необхідними документами до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на приватизацію 1/5 квартири загальною площею 61,2 кв. м., житлова площа 44,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачам у приватизації було відмовлено у зв`язку з технічними помилками, які знаходились у рішенні виконавчого комітету Октябрської районної ради у м. Полтаві №132 від 13 травня 2004 року та у рішенні виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №137 від 27 березня 2001 року.

Під час приватизації своєї частини у трьох кімнатній квартирі позивачі дізнались, що у 2001 році відбулась приватизація на дідуся ОСОБА_4 однієї кімнати з вказаної квартири, що складає 1/5 частини квартири та у 2005 році відбулась приватизація на 2/5 частини квартири на бабусю ОСОБА_5 другої кімнати з вказаної квартири, що складає 17,1 кв.м.

Під час приватизації своєї частини вищевказані особи у позивачів письмової згоди на приватизацію даного житла не отримували. Позивачі вказують, що вони нічого не знали про приватизацію частини квартири.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважають, що приватизація частини квартири на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбулася з порушенням чинного на той час законодавства, а саме без письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї або членів сім`ї наймача.

Наприкінці 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дізнались, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на даний час вже померли, подарували кожен свою частку ОСОБА_3 .

Позивачі вважають, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 використали своє право на приватизацію часток у квартирі, не беручи їх до уваги, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підписували дозволу на приватизацію, то приватизація часток квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була здійснена з грубими порушеннями норм законодавства України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказують у позові, що про незаконність рішення відповідача щодо надання приватизації на кімнати у вищевказаній квартирі, позивачі дізнались під час надання документів на приватизацію квартири у травні 2020 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, Шевченківська районна у м. Полтаві рада, приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження про приватизацію частини квартири та свідоцтва про право власності на житло відмовлено.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 червня 2022 року виправлено описку у рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2022 року у даній цивільній справі - зазначено дату рішення «24 червня 2022 року».

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Із рішенням суду першої інстанції не погодилися позивачі, які подали апеляційні скарги, у яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їхніх позовних вимог.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В апеляційних скаргах позивачі вказують, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції ухвалив рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Позивачі вважають, що маються всі підстави для задоволення їх позовних вимог.

Вказують щодо відсутності їх згоди на приватизацію спірного житла.

Також позивачі вважають, що ними не пропущено строк позовної давності.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу Управління майном комунальної власності міста просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

У судовому засіданні позивачі свої апеляційні скарги підтримали, пославшись на викладені у них обставини, просили апеляційні скарги задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити їхні позовні вимоги.

Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення апеляційних скарг заперечувала, аналогічна позиція була висловлена і представником Управління майном комунальної власності міста та представником ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор».

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 , складається з: 1) коридор площею 7,2 кв.м., 2) вбиральня площею 1,00 кв.м., 3) ванна площею 2,00 кв.м., 4) кухня площею 5,7 кв.м., 5) кімната жила площею 17,1 кв.м., 6) кімната жила площею 17,2 кв.м., 7) кімната жила площею 10,2 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м. Загальна площа 61,2 кв.м., житлова площа 44,5 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради № 137 від 27 березня 2001 року «Про переоформлення особових рахунків на житлову площу» розділено особові рахунки на квартиру АДРЕСА_1 , (із внесеними змінами від 25 лютого 2020 року): відкрито особовий рахунок на ОСОБА_4 на одну кімнату житловою площею 10,2 кв.м, склад сім`ї 1 чоловік та відкрито особовий рахунок на ОСОБА_5 на дві кімнати житловою площею 34,3 кв.м, склад сім`ї 3 чоловіка (т. 1 а.с. 13,15).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2004 року у справі № 2-1602/04 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зміну договору найму житлового приміщення позовні вимоги були задоволені повністю: змінено договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ГЖЕД № 2 укласти з ОСОБА_5 окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на її ім`я окремий особовий рахунок на кімнату розміром 17,1 кв.м. (т. 1 а.с. 196).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради № 132 від 13 квітня 2004 року «Про переоформлення особових рахунків на житлову площу» розділено особові рахунки на квартиру АДРЕСА_1 згідно з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2004 року: відкрито особовий рахунок на ОСОБА_5 на одну кімнату житловою площею 17,1 кв.м., склад сім`ї 1 чоловік, відкрито особовий рахунок на ОСОБА_2 на кімнату житловою площею 17,2 кв.м., склад сім`ї 2 чоловіки (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2001 року, виданого Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства згідно з розпорядженням від 25 грудня 2001 року за № 1270, ОСОБА_4 належить квартира (приміщення квартири спільного заселення) -1/5 частина за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа квартири 13,3 кв.м., характеристика квартири наведена у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва (т.1 а.с. 129).

Відповідно до договору дарування від 27 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О., ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 18-19).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 2005 року, виданого Головним Управлінням житлово-комунального обслуговування населення згідно з розпорядженням від 14 червня 2005 року за № 505, ОСОБА_5 належить квартира (приміщення квартири спільного заселення) 2/5 частина за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа квартири 24,00 кв.м., характеристика квартири наведена у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва (т. 1 а.с. 131).

Відповідно до договору дарування від 21 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О., ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 17).

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 03 червня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить 2/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: загальна площа квартири 23,9 кв.м., житлова площа частини квартири 17,2 кв.м., в загальному користуванні: коридор площею 7,2 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., ванна площею 2,0 кв.м., кухня площею 5,7 кв.м. (т. 1 а.с. 9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., перебуває у спільній частковій власності, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по 1/5 частині квартири кожній (т. 1 а.с. 10-11).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надана довідка ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 9691 від 21 жовтня 2016 року, згідно якої останнім повідомлено про те, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 10 жовтня 2016 року інженером ПП БТІ «Інвентризатор» проведено розрахунок часток об`єкту нерухомого майна. У користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться в квартирі АДРЕСА_3 ) площею 17,2 кв.м., в загальному користуванні коридор площею 7,2 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., ванна площею 2,0 кв.м., кухня площею 5,4 кв.м., що згідно проведеного розрахунку складає 2/5 частини квартири.

Відповідно до замовлення № 1-12273 від 07 жовтня 2016 року на отримання технічного паспорту квартири за адресою: АДРЕСА_2 , замовники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 24 жовтня 2016 року отримано технічний паспорт.

Позиція апеляційного суду

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до вимог статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Відповідно до пункту 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, яке було чинне на час приватизації квартир ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Колегія суддів погоджується із доводами Управління майном комунальної власності міста, що фактично квартира АДРЕСА_1 є так званою «комунальною квартирою», тобто квартирою, що розділена на окремі житлові об`єкти, на які заведені окремні особові рахунки. В такій квартирі можуть бути заселені окремо декілька квартиронаймачів разом з членами їх сімей, а тому погодження інших квартиронаймачів такої квартири на проведення приватизації своєї частки квартири не потребує, як не потребувало і погодження ОСОБА_3 під час приватизації за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 займаної ними частини спірної квартири.

Суд першої інстанції правильно вказав, що позивачі не були членами сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розумінні статті 64 ЖК України на момент проведення приватизації спірного житлового приміщення.

Фактично квартираАДРЕСА_1 була квартирою з кількома квартиронаймачами.

При цьому, спірна квартира має окремі кімнати, в кожній з яких проживали різні квартиронаймачі. Кожен квартиронаймач займав свою окрему кімнату з правом користування місцями загального користування та мав особовий рахунок для нарахування оплати за надані комунальні послуги.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання в апеляційних скаргах на практику Верховного Суду не дає підстави для задоволення апеляційних скарги, оскільки наведені позиції Верховного Суду стосуються інших обставин.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами на час розгляду справи, власником спірного житлового приміщення є ОСОБА_3 , проте до участі у справі у якості відповідача вона не залучена, хоча заявлені позовні вимоги стосується безпосередньо її власності.

Колегія суддів також звертає увагу, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу про пропуск позивачами строку позовної давності, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, позивачі були обізнані про розподіл особових рахунків, а також знали яким чином квартира розподілена між квартиронаймачами.

Однак, як вбачається із рішення суду, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у зв`язку із тим, що у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення прав позивачів при здійсненні приватизації квартири, а не у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційні скарги позивачів слід залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2022 року має бути залишено без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська