Справа № 369/9261/23
Провадження №2-з/369/24/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у цивільній справі №369/9261/23, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно зареєстроване на ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), а саме земельну ділянку розміром (площею) 0.07 га. за кадастровим номером :01:008:5442, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (п`ятдесят сім). 3. Накласти арешт на нерухоме майно зареєстроване на ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), а саме земельну ділянку розміром (площею) 0.07 га. за кадастровим номером :01:008:5443, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (п`ятдесят сім).

Заява заявника про забезпечення позову мотивована тим, що ОСОБА_1 мав у власності земельну ділянку площею 0,1400 гектара, кадастровий номер земельної ділянки :01:008:5230, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (п`ятдесят сім).

08 червня 2023 року Заявнику стало відомо, що 28 жовтня 2019 року у місті Дніпро від його імені було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, між ОСОБА_1 (заявником) та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною.

Однак, даний договір заявник ніколи не підписував та не зверталася до нотаріуса у місті Дніпро.

05 березня 2021 року представником Відповідача було подано заяву про поділ земельної ділянки на дві земельні ділянки розмірами (площею) 0,0700 га. та 0,0700 га., та про здійснення державної реєстрації земельних ділянок, що утворилися після поділу, та присвоєння їм кадастрових номерів.

Внаслідок цього дана земельна ділянка була поділена на дві земельні ділянки розміром (площею) 0.07 га. за кадастровим номером :01:008:5442 та 0.07 га. за кадастровим номером :01:008:5443, що підтверджується відомостями про державну реєстрацію земельної ділянки. У зв`язку з вище викладеним Заявник має намір подати до суду позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, між ОСОБА_1 (заявником) та ОСОБА_3 (Відповідачем), від 28 жовтня 2019 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною, та витребування даних земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Враховуючи вищевикладене заявник просить суд протягом 2-х днів розглянути дану заяву про забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно Відповідача, а саме на дві земельні ділянки розміром (площею) 0.07 га. за кадастровим номером :01:008:5442 та 0.07 га. за кадастровим номером :01:008:5443.

На думку заявника, не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до унеможливлення та/або суттєвого ускладнення виконання рішення суду про поділ спільного майна подружжя із-за можливості відповідачки одноособово відчужити спірну земельну ділянку з моменту коли їй стане відомо про звернення заявника до суду із позовом про поділ майна подружжя який буде поданий протягом 10 днів після розгляду цієї заяви, як це передбачено законом.

Тому на підставі вище наведеного заявник просив суддю, вжити заходів забезпечення позову.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження спірного майна без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження нерухомого майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, позивач належним чином не обґрунтував заяву про забезпечення позову в частині того, що існує ризик реалізації вказаного майна під час розгляду справи.

При цьому, із вказаної заяви, та доданих до неї документів не вбачається ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження вказаного майна.

Разом з тим, предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд вважає, що незабезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Так, невжиття саме таких заходів забезпечення позову (накладення арешту на спірні земельні ділянки) не призведене до утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2019 року.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у цивільній справі №369/9261/23, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО