Справа № 643/3733/23
Провадження № 2/643/1524/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Поліщук Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про повернення малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

09.05.2023 до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення дитини в якій позивач просить визнати незаконним вивезення за межі України відповідачкою малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відновити становище, яке існувало до порушення та зобов`язати відповідачку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили, повернути малолітню дитину ОСОБА_3 до країни її постійного проживання, а саме до України та до місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Також, від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вже на стадії пред`явлення позову позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при пред`явленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви ОСОБА_1 , вважаю що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2023 становить 2684,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви немайнового характеру яка подана фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 грн.

В матеріалах справи наявна одна квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 1-239К від 15 лютого 2023 року про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як убачається з прохальної частини позовної заяви, остання має дві вимоги немайнового характеру, при цьому оплата судового збору здійснена лише за одну вимогу, отже позивачем недоплачений судовий збір за другу позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1073,60 грн.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів ГУК Харків обл./м.Харків/Салтіввсь/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, р/р UA0020657, код класифікації доходів бюджету 2030101).

Крім того, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 5 ст. 177 ЦПК України). Обов`язок подання доказів разом з поданням позовної заяви передбачений ч. 2 ст. 83 ЦПК України.

Позивач в позовній заяві зазначає, що засоби зв`язку відповідачки йому не відомі, при цьому на підтвердження проживання останньої з малолітньою донькою в Німеччині посилається на скріншоти його переписки з ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що ОСОБА_2 разом із їхньою спільною малолітньою дитиною знаходиться у Німеччині, однак не зазначає з якого часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з чинним законодавства, документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Також, відповідно до ст. 80 ЗУ «Про міжнародне приватне право», яка певною мірою дублюється ст. 498 ЦПК України, якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отримані доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави у порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Позивач вказує, що, відповідач ОСОБА_2 проживає у Німеччині, однак адреса її проживання позивачем не зазначена, що позбавляє суд можливості належним чином повідомити відповідачку про розгляд справи.

Тобто, позивачу необхідно уточнити контактні дані (номер телефона) та адресу фактичного місця проживання відповідачки ОСОБА_2 для здійснення належного її повідомлення про розгляд справи.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стаття 15 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлює, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, порядок та умови захисту дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування урегульовані положеннями Гаазької конвенції 1980 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 11 січня 2006 року № 3303-IV «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей».

Гаазька конвенція 1980 року захищає дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування на території іншої держави та спрямована на забезпечення невідкладного повернення дітей до держави їхнього постійного проживання.

«Виходячи зі змісту Гаазької конвенції 1980 року, для прийняття рішення про повернення дитини потрібно встановити:

по-перше, що дитина постійно мешкала в договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт «а» частини першої статті 3 цієї Конвенції);

по-друге, що переміщення або утримання дитини було порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції);

по-третє, що заявник фактично здійснював права на опіку до переміщення дитини або здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції).

Місце постійного проживання дитини є визначальним при відновленні статус-кво, оскільки незаконне переміщення чи утримання дитини одним із батьків, наділеним правами спільного піклування, порушує інтереси та права дитини, а також права іншого з батьків на піклування про дитину, без згоди якого/якої відбулася зміна місця проживання дитини».

Підсумовуючи, питання про наявність підстав для повернення дитини відповідно до правил Гаазької конвенції 1980 року суд вирішує у разі встановлення, що звичайним місцем проживання дитини є інша держава, до якої позивач просить повернути дитину, та переміщенням дитини порушені права позивача на опіку, піклування про дитину, які позивач реалізовував до такого переміщення дитини до іншої країни.

Отже, звертаючись до суду з позовом про повернення дитини у порядку Гаазької конвенції 1980 року, позивач має довести звичайне місце проживання дитини в іншій державі, до якої і просить повернути дитину, а також, що він здійснював опіку, піклування про дитину до її незаконного переміщення із звичайного місця її проживання.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про повернення дитини у порядку Гаазької конвенції 1980 року, позивач має довести звичайне місце проживання дитини в Україні, до якої і просить повернути дитину, а також, що він здійснював опіку, піклування про дитину до її незаконного переміщення із звичайного місця її проживання.

Позивач просить повернути доньку до України до місця її постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , проте належних доказів на підтвердження тієї обставини, що вказана адреса є (була) місцем постійного проживання дитини не надає. ОСОБА_1 , як на докази постійного проживання з малолітньою дитиною, посилається на виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 , які датовані 2018 роком, тобто у рік народження дитини, та на перебування на обліку в КУ «Дитяча міська поліклініка», на підтвердження чого, надав лише витяг з Електронної реєстрації в заклади дошкільної освіти від 07.11.2018, що в свою чергу свідчить лише про намір вступити до дитячого садка, а не про навчання дитини у дитячому садку певний проміжок часу.

При цьому, суд звертає увагу, що з рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 19 серпня 2021 року, вбачається, що протягом останніх восьми місяців останні проживали окремо, спору щодо місця проживання дитини не було, про що вказав сам ОСОБА_1 , при цьому слід зауважити, що зазначена справа до Московського районного суду м. Харкова була передана на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року. Таким чином, з даного рішення вбачається, що сімейні стосунки сторін були припинені за вісім місяців до квітня 2021 року.

Слід зауважити, що в даному позові не зазначено з ким проживала дитина після розірвання шлюбу. Таким чином, належних доказів проживання позивача з дитиною та піклування про неї матеріали позовної заяви не містять.

Переконливі докази таких фактів суд має отримати на стадії відкриття провадження у справі. Під час розгляду справи у суді першої інстанції має бути встановлено, що таке місце проживання існувало та зберіглося (відповідно до критеріїв, сформульованих у статті 7 Гаазької конвенції 1996 року) задля обґрунтування того, що юрисдикція суду України є/зберігається для вирішення спору по суті вимог, адже зі зміною звичайного місця проживання дитини припиняється юрисдикція суду України на вирішення спору про повернення дитини до звичайного місця її проживання.

Лише у разі встановлення, що діти до незаконного переміщення та утримання в іншій державі мали звичайне місце проживання в Україні відповідно до правил статті 5 Гаазької конвенції 1996 року, спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду судами України, крім випадків, встановлених у статті 7 цієї Конвенції».

За наведених вище суперечностей, суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини справи та наявність спору.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення вищевказаних недоліків, зокрема:

- сплатити судовий збір за другу вимогу немайнового характеру;

- вказати контактні дані та адресу фактичного проживання відповідачки;

- зазначити посилання на докази звичайного місця проживання дитини разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , та надати такі докази суду;

- зазначити відомості з ким та за якою адресою після розірвання шлюбу проживала малолітня дитина та коли відповідачка разом з малолітньою дитиною виїхала з країни.

Отже, позивачу необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви шляхом подання нової редакції позовної заяви, яка б повністю відповідала вимогам ст.ст.175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст. ст.185, 258-261, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про повернення малолітньої дитини - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Копію ухвали надіслати позивачу та представнику позивача.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Т.В. Поліщук