П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Київ

Справа №753/10678/22

Провадження № 22-ц/824/4868/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 01 березня 2023 року

Повний текст постанови складено 03 березня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

скаржник - ОСОБА_1

заінтересовані особи: Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті

Києві Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Київ),

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Боримською Іриною Олегівною, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Лужецької О.Р. 01 грудня 2022 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва суду скаргою на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №52268263 з примусового виконання виконавчого листа №753/18437/13 виданого 28.03.2016 р. Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 24 962 грн. 92 коп. Вказує, що 10.11.2016 р. головним державним виконавцем Проц В.С. винесено постанову про арешт майна боржника. 28.12.2016 р. головний державний виконавець, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Скаржник вважає, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку із чим скаржник звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Боримська І.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суд першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про задоволенні скарги.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України "«Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Дане виконавче провадження було завершено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ було повернуто стягувану без виконання з правом повторного провадження. Завершення даного типу не дає підстав для звільнення майна з-під арешту. Отримати детальну інформацію відносно виконавчих проваджень та отримати копію постанови про відкриття виконавчого провадження являється неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, переданих на зберігання становить 3 роки. До того ж не надано будь-яких підтверджень звернень до ВДВС із заявами про відновлення знищеного виконавчого провадження або про заміну стягувана у виконавчому провадженні чи про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, судом не взято до уваги правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі № 161/14034/20 від 03 листопада 2021 року та у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17 врахував.

Зазначає, що відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку боржника, є підставою для задоволення скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Зокрема вказував про те, що порядок звільнення майна з-під арешту передбачено статтями 40,59 ЦПК України «Про виконавче провадження»

Однак, станом на 24 січня 2023 року у Відділі відсутня інформація щодо сплати боргу за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва № 753/18437/13-ц виданий 28 березня 2016 року, у зв`язку з чим просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приват Банк», заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначав, що заявником не надано до суду належних та допустимих доказів порушення його права.

Вказував, що при незакінченому виконавчому провадженні знаття арешту Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, а тому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Озеран О.С., доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника були порушені.

Встановлено, що на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №52268263 з примусового виконання виконавчого листа №753/18437/13 виданого 28.03.2016 р. Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 24 962 грн. 92 коп.

19.09.2016 р. головним державним виконавцем Проц В.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52268263 (а.с.14-15).

10.11.2016 р. головним державним виконавцем Проц В.С. винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.16-17).

28.12.2016 р. головний державний виконавець Проц В.С., керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2.ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) (а.с. 18-19).

Згідно відповіді Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за № 52268263 від 08.08.2022 виконавче провадження №52268263 було знищено(а.с.29).

03.08.2022 р. представник скаржника, адвокат Боримська І.О. звернулась до Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) з клопотанням про знаття арешту з майна (а.с.26-28).

31.08.2022 р. Дарницький ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) листом повідомив представника скаржника, що підстави щодо зняття арешту з майна боржника відсутні. (а.с.35 -37)

Не погоджуючись з діями/бездіяльністю державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) представник ОСОБА_1 - адвокат Боримська І.О. звернулася до суду зі скаргою.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

При цьому, суд враховував, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Проаналізувавши Закон України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту, суд дійшов висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. (Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11)

Законом не передбачено право державного виконавця на зняття арешту при поверненні виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Кредитор має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду. (Ухвала Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-6568св17).

Таким чином, у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано боржником яким є саме заявник у цій справі.

Належних доказів виконання виконавчого документа, скаржником не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Аналізуючи зміст зазначених норм Закону, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника, а тому дійшов привального висновку про відмову в задоволенні скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку боржника, є підставою для задоволення скарги, то вони відхиляються судом, оскільки, відповідно до ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, а накладений арешт, відповідно до ст.. 56 цього Закону застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Також не заслуговують на уваги посилання в апеляційній сказі на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суд у справі № 161/14034/20 від 03 листопада 2021 року та у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17, оскільки, правовідносини, що виникли у даній справі, не є подібними, тим які переглядалися Верховним Судом.

На підставі викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги, оскільки такі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Боримською Іриною Олегівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна