Справа № 712/8973/22
Провадження № 2о/712/2/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді - Токової С.Є.,

при секретарі Білик О.Ю.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

зацікавленої особи - ОСОБА_3

представника зацікавленої особи Хмельницької Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою, у якій просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого без її згоди по АДРЕСА_1 , поклавши на нього на шість місяців обов"язки : заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 ; заборонити наближатися на відстань меншу ніж 500 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 ; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв"язку, третіх осіб чи особисто з ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що є власником квартири АДРЕСА_3 , іншим співвласником квартири є її молодший син ОСОБА_4 . У квартирі зареєстрована вона та середній син. Зацікавлена особа ОСОБА_3 є її старшим сином, який з 17.05.2022 року після повернення з Грузії став проживати разом з нею. За час проживання ОСОБА_3 влаштовує сварки, розпускає руки, тобто штовхає її з метою щоб вона впала та травмувалась, а врешті вигнав її з дому. 13 вересня 2022 року у зв"язку з тим, що ОСОБА_3 вигнав її з житла шляхом заміни замка на вхідних дверях у квартирі , вона звернулась за захистом до поліції. За її заявою 04 жовтня 2022 року була винесена довідка про результати розгляду за зверненням ОСОБА_5 ( ЄО №47822 від 30.09.2022 року). В довідці зазначено, що у вказаній родині у матері ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 присутні особисті неприязнені відносини, які посилились після переїзду ОСОБА_3 з Грузії до своєї матері . Вказує, що у даній довідці спотворено відомості, оскільки саме син створив нестерпні умови у квартирі для її життя, а 13 вересня 2022 року вигнав на вулицю та змінив замок у вхідних дверях. Повертатися додому вона боїться , оскільки розуміє, що син буде продовжувати створювати нестерпні умови життя та бити її. Через протиправні дії сина, вона не може проживати у квартирі яка є її власністю. Син застосовує відносно неї ненормативну лексику, постійно принижує та псує майно в квартирі, застосовує насильство , штовхається та душить її, постійно погрожує. Вказує , що у неї виник спір між нею як власником квартири та одночасно користувачем і особою, яка не зареєстрована у квартирі, але тимчасово та проти її волі , як власника, користується зазначеним нерухомим майном.

16.02.2023 року представником заінтересованої особи ОСОБА_6 - адвокатом Хмельницькою Л.М. подано заперечення на заяву про видачу обмежувального припису в якій зазначено, що ОСОБА_3 дійсно проживав у м. Черкаси разом із матір"ю ОСОБА_1 . З підліткового віку вони не знаходили спільної мови через що мати періодично виганяла його з квартири. У 1993 році він поїхав на заробітки в Грузію, де приймаючи участь у бойових діях отримав поранення та втратив ліву ногу. У квітні 2022 року він в телефонній розмові з матір"ю повідомив її, що має незадовільний стан здоров"я через перенесений інфаркт і мати запропонувала йому переїхати в місто Черкаси та проживати в квартирі АДРЕСА_3 . На той час мати вже проживала в квартирі одна. Його батько помер у 2008 році і брати повідомили йому, що квартира повністю приватизована на матір, яка є єдиним її власником. Отримавши згоду матері на переїзд у м. Черкаси, він приїхав та поселився у квартирі , яка є трикімнатною. Став жити у кімнаті де проживав батько до смерті. Спочатку у них з матір"ю були нормальні відносини, не дивлячись на те, що він інвалід 2 групи, допомагав матері по господарству, здійснював покупки, прибирання, адже мати його незряча і потребувала такої допомоги. Вважає, що відносини з матір"ю погіршились через те, що він заперечив проти проживання у квартирі співмешканки брата, яка приїхала із ОСОБА_7 , про що його повідомила мати. Причиною такої відмови було те, що у 2020 році у їх квартирі скоєно крадіжку і вони з матір"ю запідозрили в цьому доньку співмешканки брата.

Вказує, що 12 вересня 2022 року ОСОБА_3 поїхав працювати (підробляє таксистом), а повернувшись додому в обідню пору, побачив відсутність речей матері. З того часу мати додому не поверталась . Йому було відомо, що мати може проживати у ОСОБА_8 , яка є донькою співмешканки брата, та з якою вона перебувала у дружніх відносинах. З 12 вересня по 20 вересня 2022 року мати безперешкодно заходила в квартиру та забирал свої речі. Коли він виявив що зникли інструменти та гроші, змінив замки у вхідних дверях. Наразі ключі від вхідних дверей мати має . Жодного фізичного насильства стосовно матері він не допускав, ніколи її не бив та не штовхав. Зазначає, що на конфлікти з ним матір налаштовують брати, які живуть у Польщі та які бажають щоб він став безхатьченком. Просить суд відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву з підстав, викладених у ній, та просили таку задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти заяви заперечував. Додатково пояснив суду, що наразі йому встановлено першу групу інвалідності , у нього ампутована нога. Квартира в якій мешкає разом із матір"ю, отримувалась батьком на весь склад сім"ї. Поведінку заявника розцінює як таку, що спрямована на позбавлення його житла. Звертав увагу суду, що його брати тривалий час проживають у Польщі та налаштовують матір на такі дії . Мати іналід по зору, вона є незрячою, а тому потребує допомоги, які він надавав навіть незважаючи на те, що сам є інвалідом 1 групи. Визнає ту обстави ну, що змінив замок у вхідних дверях, такі свої дії вважає неправомірними, оскільки мав можливість зберігати речі в кімнаті де проживав та встановивити саме там замок.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи проти заяви заперечувала, вважала її безпідставною, оскільки заінтересованою особою не вчинялися факти психологічного та/або фізичного насильства щодо заявника, заінтересована особа жодного разу до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї не притягалась, а дана заява спрямована на позбавлення заінтересованої особи житла. Підтвердженням цьому є ініціюювання ОСОБА_1 в суді провадження щодо виселення заінтересованої особи із житла.

Заслухавши пояснення заявника її представника, заінтересованої особи та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків.

Квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та членам його сім"ї ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12.06.2000 р. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2009 р. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9 успадкувала 1/3 частину(в тому числі з урахуванням 2/3 частин спадкового майна від якого відмовились на її користь сини померлого ОСОБА_10 та ОСОБА_4 ) зазначеної квартири.

Заінтересована особа ОСОБА_3 є сином заявника - ОСОБА_1 .

Як убачається з Талону-повідомлення Єдиного обліку № 47822 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення або іншу подію ОСОБА_5 , 30.09.2022 року о 12 : 28 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30.09.2022 року за адресою АДРЕСА_2 син вигнав матір на вулицю, мати інвалід по зору.

В ході розгляду вказаного звернення були відібрані пояснення ОСОБА_3 , надано консультацію родині для вирішення питання в порядку цивільного судочинства. Звернення було розглянуто на місці, письмових заяв не надходило. За результатами розгляду старшим інспектором СПНД ВП Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області В.Перфіловим складено довідку від 04.10.2022.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі №754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі №754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі №753/8626/19, від 09 вересня 2020 року у справі №711/3280/20 під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Психологічне насильство, на переконання заявника ОСОБА_1 виражалося в наступному: ОСОБА_3 застосовував словесні образи, застосовує ненормативну лексику. Вона є незрячою, а тому боїться, що ОСОБА_3 задля досягнення мети відібрати квартиру може її отруїти. Також у неї існує страх, що син може штовхнути її з метою заподіяння шкоди її здоров"ю.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного, крім власних пояснень, заявник суду не надала.

Як зазначалось вище, із заявою про вчинення протиправних дій заінтересованою особою ОСОБА_3 зверталась ОСОБА_11 , яка повідомила органи поліції про те, що син вигнав матір з квартири.

В ході реагувань на вказану заяву не виявлено ознак кримінальних правопорушень. Відомостей про притягнення певних осіб до адміністративної відповідальності немає.

Отже, сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та необхідності застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що дійсно на прохання сина ОСОБА_1 , який зараз перебуває у Польші, зверталась із заявою до поліції про те, що ОСОБА_3 вигнав свою матір із квартири. По приїзду працівники поліції піднялися у квартиру в якій проживає остання та говорили з ОСОБА_3 - сином заявниці. Він віддав поліцейським ключі від змінених замків вхідних дверей , а вони віддали їх ОСОБА_1 . Особисто не чула сварок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не бачила щоб ОСОБА_3 допускав рукоприкладство по відношенню до матері. Всі ці відомості знає зі слів ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду що мешкає по сусідству із заявницею, сварок та криків у квартирі в якій проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чула. Про вказані обставини знає зі слів ОСОБА_1 , яка скаржилась, що син вигнав її з квартири.

Щодо вчинення відносно ОСОБА_1 фізичного насильство, суд відмічає наступне.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Заявник ОСОБА_1 наводить аргументи про те, що ОСОБА_3 штовхав її з метою, щоб вона впала. Проте, на запитання суду коли мали місце такі обставини та чи зверталась вона з цього приводу до правоохоронних органів, пояснила що не пам"ятає про такі факти, та не зверталась до органів поліції. Проживає наразі на квартирі у знайомої, яка перебуває за кордоном, до власної квартири не бажає повертатись, оскільки боїться сина, який ще у молодомі віці допускав знущання над своїми братами (закривав їх у шафі). Крім того, ОСОБА_3 був судимий за крадіжку та відбував покарання у 80-90 роках. Все це з урахуванням того, що вона не зряча породжує страх за своє життя.

Отже, досліджуючи питання щодо наявності або відсутності обставин вчинення заінтересованою особою відносно заявника фізичного насильства суд дійшов висновку, що такі дані стосуються цивільних правовідносин, які склалась між сином ОСОБА_3 та матір"ю ОСОБА_1 щодо користування житловим приміщенням, а тому зазначені аргументи суд не бере до уваги, адже вони не є правопорушеннями насильницького характеру, передбаченими п.17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що доводи заявника про вчинення відносно неї фізичного насильства із сторони сина ОСОБА_3 не підтверджено жодними доказами у відповідності ст. 76-80 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Разом із тим, під час розгляду справи суд установив, що конфлікт між учасниками справи виник у зв`язку із невирішенням у добровільному порядку питання щодо порядку користування житлом, яке є власністю заявника.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов до переконання про те, що з матеріалів справи не вбачається вчинення відносно ОСОБА_1 домашнього насильства ОСОБА_3 .

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису, які наведені заявником у заяві про видачу обмежувального припису, однак не доведені у відповідності до ст. 76-79 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що у суду відсутні належні, достатні та переконливі докази вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а відтак суд прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису, а тому у такій вимозі необхідно відмовити.

У відповідності до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 10, 76-80, 263-265, 273, 293, 294, 350-5, 350-6, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Зацікавлена особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_2