Справа № 373/1338/23
Номер провадження 4-с/373/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд

Київської області

в складі:

головуючого судді Залеської А.О.

за участі секретаря судових засідань Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі скаргу ОСОБА_1 (боржника) на бездіяльність Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа (стягувач): Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (стягувач) в особі ліквідатора: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Панченко Т.А. звернулася до суду з даною скаргою та просить визнати неправомірною бездіяльність Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 за його заявою. Також просить скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , зареєстрований 19.07.2011 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в спеціальному розділі про державну реєстрацію обтяжень за реєстраційним номером №11402826 на підставі постанови про арешт майна боржника від 18.07.2011, виданої ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ.

Скарга мотивована тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19.05.2009 у справі №2-376/2009 з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку «Київська Русь» стягнуто борг за Кредитним договором № 3006-45.1/7-2 від 09.02.2007 в розмірі 26860,63 грн та судові витрати в розмірі 922,13 грн. По даній справі Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом за заявою стягувача був виданий виконавчий лист №2-376.

04.09.2009 постановою державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ відкрито виконавче провадження ВП №15097296 на підставі виконавчого листа №2-376. Постановою державного виконавця від 18.07.2011 у цьому виконавчому провадженні накладено арешт на все нерухоме майно боржника. 20.04.2012 державним виконавцем прийнято рішення (постанову) про повернення виконавчого документа стягувану підстава п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

На даний час матеріали виконавчого провадження ВП №15097296 відділом ДВС знищені, виконавчий лист №2-376 повторно на примусове виконання до відділу не надходив. Орган ДВС відмовився скасовувати арешт майна, про що вказав у листах №8872 від 07.03.2023, № 11501 від 06.04.2023, мотивуючи тим, що на момент винесення постанови від 20.04.2012 про повернення виконавчого листа борг, виконавчий збір та витрати державного виконавця не були сплачені, а тому по питання зняття арешту має вирішуватися в судовому порядку.

З такою позицією органу державної виконавчої служби представник боржника не погоджується, вказує, що борг перед стягувачем по суті спору повністю сплачений ще у лютому 2012 року. Кредитний договір між АБ «Київська Русь» та ОСОБА_1 № 3006-45.1/7-2 від 09.02.2007 укладався з метою придбання автомобіля, який з метою забезпечення виконання умов договору був переданий кредитодавцю в заставу на 5 років згідно договору застави № 3006-45.1/7-6 від 09.02.2007. У лютому 2012 р. стягувач АБ «Київсько Русь» ініціював припинення застави автомобіля у зв`язку з тим, що борг ОСОБА_1 повністю погашений за рахунок продажу автомобіля.

З 20.07.2015 по даний час АБ «Київська Русь» перебуває у процесі припинення. Функції ліквідатора виконує Фонд гарантування вкладів, який майнових претензій до ОСОБА_1 не висуває.

Представник скаржника також звертає увагу на безпідставні аргументи ВДВС щодо неможливість зняти арешт з нерухомого майна по причині нібито несплати виконавчого збору і витрат виконавця, що жодними документом не підтверджується.

Ухвалою суду від 12.07.2023 за заявою представника скаржника поновлено строк для подання скарги та призначено судове засідання для її розхгляду.

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання на розгляд справи по суті не з`явилася, в заяві просила задовольнити вимоги скарги та розглянути її за відсутності скаржника і представника.

Орган державної виконавчої служби Переяславський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, заяв, клопотань на адресу суду від них не надходило, участі в судовому засіданні представник органу державної виконавчої служби не брав.

Заінтересована особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк «Київська Русь» з ринку в клопотанні просив розглядати справу без представника Фонду та врахувати інформацію про те, що відповідно до електронних відомостей наявних у володінні та розпорядженні Фонду станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в Банку, яка була розпочата 20.03.2015, відсутні невиконані зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перед ПАТ «Банк «Київська Русь».

На підставі заяв по суті спору та письмових матеріалів судом встановлено наступне.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19.05.2009 позов Акціонерного банку «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку «Київська Русь» борг за Кредитним договором №3006-45.1/7-2 від 09.02.2007 в розмірі 26860,63 грн та судові витрати в розмірі 922,13 грн.

19.08.2009 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом стягувачу видано виконавчий лист №2-376 з примусового виконання вищевказаного судового рішення.

04.09.2009 державним виконавцем ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №15097296 за виконавчим листом 2-376 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» боргу в загальному розмірі 27782,76 грн.

11.06.2010 державний виконавець ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ виніс постанову про звернення стягнення на все невизначене рухоме майно боржника, а 18.07.2011 у виконавчому провадженні ВП №15097296 державний виконавець виніс постанову про накладення арешту на нерухоме майно боржника. Відповідно, дані про арешт майна на підставі постанови державного виконавця були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

20.04.2012 виконавче провадження ВП № 15097296 за виконавчим листом № 2-376 було закінчено, у зв`язку з прийняттям державним виконавцем рішення (постанови) про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження).

15.01.2016 виконавче провадження ВП № 15097296 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь АТ «Київська Русь» знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується Актом вилучення та знищення виконавчих проваджень ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ від 15.01.2016.

Вказані обставини щодо ходу виконавчого провадження ВП № 15097296, відкритого на підставі виконавчого листа №2-376, виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 кредитного боргу на користь АБ «Київська Русь», в якому на підставі постанови державного виконавця від 18.07.2011 було накладено арешт на нерухоме майно боржника, підтверджуються листом Начальника Переяславського ВДВС Центрального МРУЮ (м. Київ) від 13.01.2023 №1283 та листом від 07.03.2023 за №8872, які надані на запит адвоката.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку площею 0,12 га та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна у спеціальному розділі міститься запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11402826 від 19.07.2011 щодо суб`єкта права власності ОСОБА_1 . Вказане обтяження зареєстроване реєстратором: Київська обласна філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника від 18.07.2011, ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ (а.с.14-17).

29.03.2023 заявник (боржник) ОСОБА_1 звернувся до Переяславського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМРУМЮ (м. Київ) з заявою про скасування арешту, накладеного постановою від 18.07.2011 ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ в рамках виконавчого провадження ВП № 15097296 за виконавчим листом № 2-376, виданим Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та його знищення, а також по причині погашення боргу боржником та відсутності у стягувача ПАТ «Банк «Київська Русь» та інших осіб грошових вимог до боржника за вказаним виконавчим листом, який повторно до примусового виконання не подавався.

Начальник ВДВС листом №11501 від 06.04.2023 відмовив ОСОБА_1 у скасуванні арешту майна, мотивуючи тим, що ВП №15097296 з примусового виконання виконавчого листа №2-376 було завершено постановою державного виконавця від 20.04.2012 з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ « Про виконавче провадження» ( в чинній на той час редакції), а саме: у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджає провадженню та не здійснив авансування. На переконання начальника ВДВС така правова підстава повернення виконавчого листа стягувачу та, відповідно, завершення виконавчого провадження дає підстави вважати, що за боржником рахується виконавчий збір та інші витрати виконавчого провадження, що виправдовує існування обтяження (арешту) нерухомого майна боржника, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 18.07.2011 у виконавчому провадженні ВП № 15097296. Крім того, начальник ВДВС, відмовляючи заявнику у скасуванні арешту майна, зазначив, що станом на 04.04.2023 виконавче провадження ВП № 15097296 знищено, а тому у відділу відсутня технічна можливість та законні підстави для проведення будь-яких виконавчих та реєстраційних дій по знищеному виконавчому провадженню.

Відповідно до результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 13.07.2023 відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 немає, а саме: ВП №58872360 від 12.04.2019 завершено; ВП №62471885 від 06.07.2020 завершено; ВП №69729942 відмовлено у відкритті. Відомості про виконавче провадження ВП № 15097296 в реєстрі виконавчих проваджень відсутні.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк «Київська Русь» листом №096-60-93/23 від 15.08.2023 повідомив суд, що відповідно до електронних відомостей наявних у володінні та розпорядженні Фонду зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором №3006-45.1/7-2 від 09.02.2007 перед ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» були відсутні станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в Банку, яка була розпочата 20.03.2015. У відомостях уповноваженої особи на ліквідацію щодо стану кредитного портфелю юридичних осіб ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» відсутня інформація за кредитним договором №3006-45.1/7-2 від 09.02.2007, укладеним між ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» із ОСОБА_1 .

Проаналізовані письмові докази в їх сукупності дають підстави суду встановити дійсні обставини справи та прийняти рішення за результатами розгляду цієї справи.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»№1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таке ж положення містилось у статті 57 цього Закону№ 606-ХІV, чинного на час накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 15097296 про стягнення боргу на користь АБ «Київська Русь»

Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснювалося частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч.5 ст. 47 Закону № 606-ХІV)

Чинна на дату винесення виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України "Про виконавче провадження" (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) визначені випадки зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. Серед яких відсутня такі підстави як закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, знищення закінченого виконавчого провадження тощо.

У частині 5 статті 59 цього Закону передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини першої статті 47 цього Закону не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у цій справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП № 15097296 на стадії повернення виконавчих документів стягувачу постановою від 20.04.2012.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 29.03.2023 про зняття арешту майна у зв`язку з виконанням зобов`язання за виконавчим документом поза межами виконавчого провадження орган ВДВС відмовився зняти арешт з майна боржника.

При вирішенні цього спору суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У заяві про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що він погасив борг перед АБ «Київська Русь», який мав право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, у порядку виконання договору застави транспортного засобу, тобто поза виконавчим провадженням.

Такі аргументи суд находить переконливими, виходячи з наступного.

Так, встановлено, що після повернення 20.04.2012 банку виконавчого листа 2-376 від 19.08.2009 про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості стягувач ПАТ «Банк «Київська Русь», а також Фонд гарантування вкладів з фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Київська Русь», до якого перейшло право вимоги з 20.03.2015 у зв`язку з початком ліквідаційної процедури банку, не подали до примусового виконання вищевказаний виконавчий документ.

Передбачені ст. 22 Закону № 606-ХІV для пред`явлення виконавчого документу до виконання минули, що може вказувати на відсутність у стягувача ПАТ «Київська Русь» вимог майнового характеру до ОСОБА_1 по кредитному договору №3006-45.1/7-2 від 09.02.2007.

Крім цього особа Фонд гарантування вкладів з фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Київська Русь» підтвердив суду відсутність зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором №3006-45.1/7-2 від 09.02.2007 перед ПАТ «Банк Київська Русь».

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу чи шляхом задоволення вимог стягувача у інших спосіб, в тому числі за рахунок заставного майна, поза виконавчим провадженням.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все нерухоме майно ОСОБА_1 1 у виконавчому провадженні ВП № 15097296 виключатиме можливість подальше здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому, суд також зауважує, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору та інших витрат у завершеному виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У матеріалах справи відсутні дані, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і задля виконання цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника.

Таким чином, не зняття ДВС арешту з майна боржника у завершеному виконавчому провадженні за обставинами цієї справи є неправомірною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту у спосіб обраний скаржником, що не суперечить закону.

Відповідно до частин третьої, восьмої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

В розпорядженні суду достатньо доказів для ухвалення законного, об`єктивного та справедливого рішення у цій справі.

Клопотання представника заявника адвоката Панченко Т.А. про витребування у приватного нотаріуса та/або з ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України архівної інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо реєстрації застави на транспортні засоби ОСОБА_1 на підставі договору застави автомобіля №3007-45.1/7-2 від 09.02.2007 та щодо припинення відповідної застави, виключення записів про заставу з реєстру, суд залишає без розгляду на підставі положень ст. 13 ЦПК України, оскільки така інформація знаходиться поза межами суті спору у цій справі, не пов`язана з виконавчим провадженням та з вимогами про зняття арешту з нерухомого майна у виконавчому провадженні, яке завершено понад десять років тому.

На переконання суду з`ясування способу виконання рішення суду поза межами виконавчого провадження не має значення у цій справі.

Враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд вважає, що збереження арешту майна є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому дійшов висновку про поновлення порушеного права ОСОБА_1 шляхом скасування арешту на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) .

Скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 18.07.2011 ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ, зареєстрований 19.07.2011 в спеціальному розділі Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 11402826.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.О. Залеська