Справа № 683/2112/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Старокостянтинів.

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

з участю секретаря Бадаєвої Н.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути борг за договором позики у сумі 210 664,13 грн. та судовий збір 2 106,64 грн. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 05 серпня 2013 року ОСОБА_2 позичив у нього гроші у сумі 65 418 грн. та 24 серпня 2013 року позичив ще 52 868 грн. і зобов`язавсь повернути борг до 01 жовтня 2013 року. У травні 2015 року позивач пред`явив відповідачеві письмові вимоги, щодо повернення заборгованості, на що відповідач ніяким чином не відреагував. Позивач зазначає, що також, з відповідача підлягає стягненню три процента річних за порушення зобов`язання, що складає по першій позиці - 3 269,11 грн., а по другій позиці - 2 641,95 грн., а також з відповідача підлягає стягненню збитки в зв`язку з інфляцією і сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає: 113 238,56 грн. та 91 514,51 грн.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 118 286 грн. боргу; три процента річних та суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції у розмірі 92 378, 13 грн.

16 листопада 2015 року у даній цивільній справі Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області ухвалено заочне рішення, ким позов задоволено повністю.

23 лютого 2023 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та скасовано вищевказане заочне рішення Старокостянтинівського райсуду від 16 листопада 2015 року у цивільній справі №683/2112/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики і справу призначено до розгляду в загальному порядку на 21 березня 2023 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним в якості свідка, відповідно до положень ст.234, ст.230-232 ЦПК України, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав та повідомив суду, що 05 серпня 2013 року ОСОБА_2 позичив у нього гроші у сумі 65 418 грн., які зобов`язавсь повернути до 01 жовтня 2013року, про що власноручно написав розписку. 24 серпня 2013 року ОСОБА_2 знову позичив у нього ще 52 868 грн. і зобов`язавсь повернути борг до 01 жовтня 2013 року, про що також власноручно написав розписку. Позичені грошові кошти ОСОБА_2 йому не повернув до цього часу, хоча він неодноразово звертавсь до відповідача з проханням повернути гроші. Позивач зазначив, що інші записи, що містяться на розписках про позику грошових коштів від 05 серпня 2013 року та 24 серпня 2013 року були написані самим позивачем і не стосуються договору позики, а також заперечив, що розписки були написані для підтвердження господарської діяльності між ним та відповідачем, а не як підтвердження факту передачі грошових коштів у позику.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , будучи допитаним в якості свідка, відповідно до положень ст.234, ст.230-232 ЦПК України, позов не визнав, заперечив проти його задоволення та пояснив, що розписки про нібито позику грошей у ОСОБА_1 він написав власноручно, але під диктуванням ОСОБА_1 . Відповідач вказав, що він не позичав у ОСОБА_1 05 серпня 2013 року 65 418 грн. та 24 серпня 2013 року 52 868 грн., а розписки були написані в підтвердження господарської діяльності яка була між ними щодо обробки деревини.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 05 серпня 2013 року позичив у позивача ОСОБА_1 65 418 грн., які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2013 року та 24 серпня 2013 року позичив ще 52 868 грн., які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2013 року., однак борг у встановлені строки не повернув.

Встановлено, що 20 травня 2015 року та 17 червня 2015 року ОСОБА_1 пред`явив ОСОБА_2 письмові вимоги, щодо повернення грошових коштів за договорами позики від 05 серпня 2013 року та 24 серпня 2013 року, направивши їх засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , однак останній ніяким чином не відреагував (а.с.8-11).

Зазначені обставини підтверджуються розписками ОСОБА_2 від 05 серпня 2013 року та 24 серпня 2013 року, оригінали яких зберігались в ОСОБА_1 , та які в судовому засіданні його представник ОСОБА_4 надав суду для долучення до матеріалів справи (а.с.31, 115).

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України).

В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту боргових розписок від 05 серпня 2013 року та 24 серпня 2013 року вбачається, що 05 серпня 2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 65 418 грн., які зобов`язавсь повернути до 01 жовтня 2013 року а також 24 серпня 2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 52 868 грн., які зобов`язавсь повернути до 01 жовтня 2013 року.

Тобто вказані розписки містить, зокрема, відомості про отримання грошових коштів у конкретно визначеній валюті гривні та у конкретно визначених сумах 65 418 грн. та 52 868 грн., зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, у нижній частині розписок міститься підпис ОСОБА_2 , а також дата складання розписок.

Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінали розписок на момент подачі позову знаходились у ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення відповідачем позики.

ОСОБА_2 не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписках від 05 серпня 2013 року та 24 серпня 2013 року, не були одержані ним від ОСОБА_1 або ж повернуті останньому, а також на підтвердження тих обставин, що вказані розписки були написані ним в підтвердження господарської діяльності яка була між ними щодо обробки деревини.

Таким чином, досліджені судом докази, вказують на те, що ОСОБА_2 не виконав свій обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 65 418 грн. за договором позики від 05.08.2013р. та 52 868 грн. за договором позики від 24.08.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань . Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

Зі змісту розписок від 05 серпня 2013 року та 24 серпня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язавсь повернути борг в сумі 65 418 грн. за договором позики від 05.08.2013р. до 01 жовтня 2013 року та борг в сумі 52 868 грн. за договором позики від 24.08.2013р. також до 01 жовтня 2013 року. В обумовлений строк він кошти не повернув, а тому, починаючи з 01 жовтня 2013 року, він допустив прострочення виконання зобов`язання. Саме з 01 жовтня 2013 року у позивача виникло право на отримання 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, оскільки предметом позики була національна валюта України гривня.

Так, перша сума заборгованості складає 65 418,00 грн. і кількість днів прострочення виконання зобов`язань за період 01 жовтня 2013 р. по 01 червня 2015 р. 608 днів, а тому три проценти річних, від простроченої суми становить 3 269,11 грн. (65 418,00 грн. х 3 х 608 : 365 : 100).

Друга сума заборгованості складає 52 868,00 грн., кількість днів прострочення виконання зобов`язань за період з 01 жовтня 2013 р. по 01 червня 2015 р. 608 днів, а тому три проценти річних, від простроченої суми становить 2 641,95 грн. (52 868,00 грн. х 3 х 608 : 365 : 100).

Отже загальна сума до стягнення трьох процентів річних від простроченої суми становить 5 911,06 грн. (3269,11 грн. + 2 641,95 грн.).

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х…(І І Z:100), де І І 1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 індекс інфляції за другий місяць прострочення . . . І І Z індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Період прострочення виконання зобов`язання - жовтень 2013 р. червень 2015 р., тому індекс інфляції за вказаний період складає 1,731 (1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,14).

Отже сума індексу інфляції за весь час прострочення боргу становить 86 467,07 грн. (по першому боргу - 47 820,56 грн. (65 418,00 грн. х 1,731) + по другому боргу - 38 646,51 грн. (52 868,00 грн. х 1,731).

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 92 378,13 грн. суми заборгованості із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми (5911,06 грн. + 86 467,07 грн. / 47 820,56 грн. + 28 646,51 грн./).

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 2106,64 грн. судових витрат - сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-80, 89, 141, 244-246, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 65 418 грн. за договором позики від 05.08.2013р. та 52 868 грн. за договором позики від 24.08.2013р.; 92 378,13 грн. суми заборгованості із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, а всього 210664,13 грн. та 2106,64 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 23 березня 2023 року.

Суддя Є.М. Андрощук