КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Справа №369/6072/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3130/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Степанюк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Крикунова Олександра Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року (суддя Дубас Т.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановив:

у травні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди, завданої пошкодженням її майна внаслідок ДТП 21 березня 2020 року, в сумі 287 344грн 05коп. та судових витрат в розмірі 34 293грн 84коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 21 березня 2020 року її син, ОСОБА_6 , керував автомобілем «HONDA CRV», д.н.з НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності, по трасі Київ-Одеса з міста Києва в напрямку м. Васильків. В 16 годин 17 хвилин на двадцять третьому кілометрі траси Київ-Одеса невідома особа, керуючи автомобілем «AUDІ A6», д.н.з. НОМЕР_2 , допустила зіткнення з її автомобілем, вдаривши в задню частину автомобіля, після чого водій автомобіля «AUDІ A6» покинув місце ДТП.

Позивачка зазначала, що працівниками поліції був знайдений автомобіль «AUDІ A6», д.н.з. НОМЕР_2 , але в автомобілі нікого не було, задні номери були зняті, сам автомобіль пошкоджено. Згідно рапорту працівника патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області від 9 квітня 2020 року, власником автомобіля «AUDІ A6», д.н.з. НОМЕР_2 , є відповідач, який повідомив працівникам поліції про продаж автомобіля ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі довіреності від 9 грудня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В.

Позивачка стверджувала, що внаслідок вищезазначеної ДТП її майну було заподіяно шкоду в розмірі 287 344грн 05коп. від джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль «AUDІ A6», д.н.з. НОМЕР_2 , яка підлягає відшкодуванню власником автомобіля.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Крикунов О.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивачки вважає, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, має обов`язок відшкодувати шкоду і єдина підстава, яка передбачає звільнення від відшкодування - це вина потерпілого.

Представник позивачки зазначає, що відповідач на законних підставах володіє і розпоряджається автомобілем «AUDІ A6», д.н.з. НОМЕР_2 , факти видачі довіреності на представництво його інтересів, не є належним і допустимим доказом, який підтверджує, що відповідач або його представники передали право на керування, розпорядження та володіння автомобілем іншій особі. Зі змісту наданої відповідачем довіреності, він лише надав право на представництво інтересів з приводу керування та розпорядження, при цьому, самого права на розпорядження та керування саме повіреним, відповідач не надавав.

Також представник позивачки вважає, що зі змісту довіреності неможливо встановити чи отримали автомобіль треті особи, ключі від нього та реєстраційне посвідчення, чи взагалі знали про існування даної довіреності. Крім того, відсутні будь-які докази, що згідно даної довіреності було укладено правочин, згідно якого право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо перейшло від відповідача до іншої особи.

Крім того, представник позивачки посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, так як суд безпідставно прийняв пояснення від третьої особи ОСОБА_5 та прийшов до висновку, що саме дана особа була за кермом автомобіля «AUDІ A6», д.н.з. НОМЕР_2 , у момент ДТП. При цьому суд не звернув увагу на пояснення відповідача, який спочатку заявив, що продав автомобіль ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі довіреності, а потім зазначав, що автомобіль був викрадений. У подальшому представник відповідача повідомив суду, що до суду самостійно прийшов ОСОБА_5 , який дізнався про дату судового засідання і просить залучити його в якості співвідповідача, а потім третьої особи. Однак, незрозуміло, яким саме чином ОСОБА_5 опинився за кермом автомобіля, чи було автомобіль викрадено, або автомобіль було продано ОСОБА_5 . При цьому, будь-яких доказів викрадення автомобіля або його продажу ОСОБА_5 суду надано не було.

Також представник позивачки зазначає, що дії відповідача є суперечливими, оскільки відповідач, який продав автомобіль ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області з приводу порушення кримінального провадження стосовно викрадення автомобіля, а у подальшому забрав автомобіль зі штраф майданчика, що свідчить, що саме відповідач був і залишається його власником, а відтак зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.

Представник позивачки вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин п.1 ч.1 ст.1187 ЦК України, оскільки обов`язковому застосуванню підлягала ч.5 ст.1187 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Сиротенко О.В. просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача зазначає, що у даному випадку відсутня матеріальна ознака володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки автомобіль Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , був проданий ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. Більше того, 21 березня 2020 року вказаний автомобіль був викрадений, за фактом чого Києво-Святошинським ВП ГУНП в Київській області було порушене кримінальне провадження №0001694.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про день та час розгляду апеляційної

скарги повідомлялись шляхом направлення судової повістки-повідомлення на поштові адреси, наявні в матеріалах справи, однак судові повістки-повідомлення повернулись до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.147-153 т.2).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять іншої адреси місця проживання або місця знаходження третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважаються належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Крикунова О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_2 , його представника - адвоката Сиротенка О.В. та третьої особи ОСОБА_5 , які заперечували проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 21 березня 2020 року близько 16:17 год. на 23-му кілометрі а/д М-05 «Київ-Одеса» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , та автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

Згідно рапорту начальника ВРОМ ДТП батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП від 9 квітня 2020 року, 21 березня 2020 року, невстановлений водій автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , допустив зіткнення з автомобілем Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого покинув місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди (с.с.40 т.1).

Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 21 березня 2020 року, працівниками поліції був виявлений транспортний засіб Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , з механічними ушкодженнями, припаркований на 23-му кілометрі а/д «Київ-Одеса» без водія, у зв`язку з чим, у порядку статті 265-2 КУпАП його було затримано та доставлено на штраф майданчик (с.с.47 т.1).

Відповідно до довіреності, посвідченої 9 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 4662, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 , ОСОБА_4 бути його представниками з питань експлуатації, володіння, користування та розпорядження без права дарування (при необхідності зняти автомобіль з обліку в органах Державтоінспекції, поставити його на облік, продати чи обміняти (за умови сплати всіх податків та платежів) за ціну та на умовах за їх розсудом, заставити, в тому числі виступати майновим поручителем, здавати

в оренду, позичку, тощо), належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 7 грудня 2016 року 7141, автомобілем марки Audi, модель А6 3.0 Quatro, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Довіреність дійсна до 9 грудня 2021 року (с.с.49 т.1).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 69/30.04.20 від 1 квітня 2020 року, складеного ФОП « ОСОБА_7 », ринкова вартість автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , до пошкодження становила 487 841грн 32коп., коефіцієнт фізичного зносу становить 0,5104, вартість відновлювального ремонту автомобіля 506 566грн 47коп., ринкова вартість КТЗ після пошкодження - 187 497грн 27коп., вартість матеріального збитку становить 474 841грн 32коп. (с.с.9-16).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 передав автомобіль Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною довіреністю, а тому позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За обставинами даної справи вбачається, що автомобіль Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , був пошкоджений 21 березня 2020 року у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини особи, яка керувала автомобілем Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 .

Дана обставина відповідачем не заперечувалась.

З наданих суду документів вбачається, що особа, яка керувала у момент ДТП автомобілем Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , зникла з місця пригоди, залишила автомобіль і встановити її особу працівникам поліції не вдалося.

Автомобіль Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частин 1, 2 та 4 статті 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 1 статті 334 ЦК України визначає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні

(покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Доказів укладення договору купівлі-продажу автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідачем суду не надано.

Частина 3 статті 244 ЦК України визначає, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, наявна в матеріалах справи довіреність не підтверджує продаж ОСОБА_2 зазначеного автомобіля.

Зі змісту довіреності, посвідченої 9 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 , ОСОБА_4 бути його представниками з питань експлуатації, володіння, користування та розпорядження (без права дарування) належного йому на праві власності транспортного засобу Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 .

Разом з цим, суду не надано доказів передачі автомобіля зазначеним у довіреності особам, а відтак для висновку, що у момент ДТП автомобілем керував ОСОБА_3 або ОСОБА_4 , правові підстави відсутні.

Твердження третьої особи ОСОБА_5 , що саме він керував у момент ДТП автомобілем Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , належними доказами не підтверджені, не надані ним і документи на автомобіль, які б підтверджували керування ним автомобілем на законних підставах, зокрема, відповідно до положень п.2.2. Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_2 є власником автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , його власність зареєстрована у встановленому законодавством порядку, ним не надано належних та достатніх доказів у підтвердження продажу автомобіля або передачі його у законне володіння інших осіб, як визнав відповідач під час апеляційного розгляду, саме він забрав автомобіль зі штраф майданчика після ДТП, а відтак відповідач, як власник автомобіля, повинен нести відповідальність за завдану у результаті його експлуатації шкоду.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що автомобіль було викрадено, у зв`язку із чим порушено кримінальне провадження, належними доказами не підтверджені.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відомостей, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована, матеріали справи не містять, а відтак відповідач повинен відшкодувати завдану позивачці шкоду у повному обсязі.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 69/30.04.20 від 1 квітня 2020 року, складеного ФОП « ОСОБА_7 », вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 506 566грн 47коп., що перевищує ринкову вартість автомобіля на момент ДТП (487 841грн 32коп.).

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18.

Отже, порядок відшкодування завданої позивачці шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Установлено, що звітом від 1 квітня 2020 року визначена вартість автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП у розмірі 487 841грн 32коп. та визначена вартість автомобіля після ДТП у розмірі 187 497грн 27коп., тому позивачці підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить 287 344грн 05коп.

Під час апеляційного розгляду відповідач ОСОБА_2 звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 1 квітня 2020 року не спростовував.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Виходячи з вищевикладеного позивачці також підлягають відшкодуванню витрати, понесені на діагностику автомобіля після ДТП, у розмірі 500грн (с.с.39).

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив наданих доказів, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів,

перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, позивачці підлягають відшкодуванню витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 2 873,50грн за подачу позовної заяви та 4 310,25грн за подання апеляційної скарги, а також на виготовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 2 500грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Крикунова Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 287 344грн 05коп. та судові витрати 10 183грн 75коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук