Ухвала

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 712/12377/17

провадження № 61-5404 ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження, боржник - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Центральний ВДВС) Глущенко А. С. 01 листопада 2022 року незаконно винесла постанову про закінчення виконавчого провадження. Зазначила, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 59198348 щодо виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 03 квітня 2018 року про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: за власні кошти відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав шляхом проведення протизсувних заходів та повернути земельну ділянку позивачу в придатному для цільового використання стані. Після відновлення виконавчого провадження державним виконавцем Глущенко А. С. 28 вересня 2022 року було здійснено вихід для перевірки виконання рішення суду, яке ОСОБА_2 не виконав, про що складено відповідний акт.

Вважає, що державний виконавець неправомірно закінчив виконавче провадження, а тому вказана постанова є передчасною та протиправною, оскільки рішення суду не виконано.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01 листопада 2022 року № 59198348 та відновлено виконавче провадження.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2023 року скасовано в частині відновлення виконавчого провадження, в решті ухвалу суду залишено без змін.

До Верховного Суду 12 квітня 2023 року Центральний ВДВСподав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати в частині задоволення скарги та ухвалити нове про відмову у задоволенні скарги в цій частині, в решті судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо неправомірності дій державного виконавця. Судами не враховано, що при виконанні рішення суду передбачено особисту участь боржника у фактичному виконанні судового рішення. Державним виконавцем були здійснені всі заходи відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», щоб забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/14580/16 підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які підтверджували би факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тому звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Відповідно до змісту рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 03 квітня 2018 року, ухваленого у справі № 712/12377/17, боржника ОСОБА_2 зобов`язано усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, однак рішення суду залишається невиконаним.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що закінчення виконавчого провадження державний виконавець мотивував вчиненням дій з винесення постанов про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, про розшук рухомого майна боржника і надіслання подання про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Встановивши, що боржник не виконує судове рішення, однак державним виконавцем 01 листопада 2022 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що після відновлення виконавчого провадження 09 лютого 2022 року державним виконавцем не виконано всю повноту дій для забезпечення фактичного виконання судового рішення, отже закінчення виконавчого провадження є передчасним.

Самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про арешт коштів боржника, накладення на боржника штрафів, розшук рухомого майна та надіслання подання про вчинення боржником кримінального правопорушення) не є належними та достатніми заходами виконання судового рішення. Вказані дії є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 286/1810/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 554/10283/18, від 19 січня 2022 року у справі № 179/110/21, від 19 січня 2022 року у справі № 179/110/21, від 22 червня 2022 року у справі № 607/2547/20.

Доводи касаційної скарги про те, що при виконанні рішення суду передбачено особисту участь боржника у фактичному виконанні судового рішення є безпідставні, з огляду на таке.

Верховним Судом у постановах від 30 серпня 2018 року у справі № 916/4106/14, від 14 квітня 2021 року у справі № 641/1933/19 вказано, що та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законністьта обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування частини другої статті 451 ЦПК Україниє очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень попередніх інстанцій, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження, боржник - ОСОБА_2 .

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара