ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року

м. Харків

справа № 638/15884/18

провадження № 22ц/818/619/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Маміної О.В.

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретарів Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Наталія Олександрівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Наталії Олександрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання незаконним і скасування рішення приватного нотаріуса, скасування запису про право власності, витребування квартир з чужого володіння, визнання права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року, постановлене суддею Аркатовою К.В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив, визнати незаконним і скасувати рішення за індексним № 39348301 від 25 січня 2018 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінди Н.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»; скасувати запис про право власності за № 24522538 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (дата, час державної реєстрації: 22.01.2018 12:41:38; державний реєстратор: приватний нотаріус Лавінда Н.О., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область), відповідно до якого право власності на вказану квартиру зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»; витребувати квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2 на його користь; визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на надання правової допомоги у сумі 25 000,00 грн; скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , вжиту ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2019 року у справі № 638/15884/18.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на нього не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У його власності немає іншого житлового нерухомого майна, а є лише частка у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , що є відмінним від нерухомого майна об`єктом прав. Спірна квартира є постійним місцем проживання його та його сім`ї. При здійсненні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за товариством нотаріусу не надано висновок про вартість майна. Вартість квартири визначена не на момент набуття права власності іпотекодержателем. Право власності зареєстровано за товариством, тоді як вимога про повернення коштів нібито направлялась йому попереднім іпотекодержателем - банком. Доказів на підтвердження повноважень представника банку ОСОБА_4 підписувати таку вимогу не надано. Відповідної вимоги про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки він не отримував. У вимозі, що міститься у матеріалах справи, повідомлено лише про намір звернення стягнення на предмет іпотеки та не визначено конкретний спосіб звернення стягнення. При реєстрації права власності нотаріусу не надано передбачене пунктом 7.3.1 іпотечного договору письмове рішення іпотекодержателя про набуття предмета іпотеки у власність. Нотаріус мала відмовити у вчиненні реєстраційної дії, оскільки подані товариством документи не відповідали вимогам закону. Оскільки він не надавав згоду на перехід права власності на предмет іпотеки, він має право витребувати спірну квартиру у її кінцевого набувача ОСОБА_2 . Розмір витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу є завищеним. Вартість витрат на представництво її інтересів у суді, ознайомлення з матеріалами справи та підготовку відзиву не відповідає вимогам співмірності з витраченим часом та обсягом послуг.

26 квітня 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона та її представник вважали рішення законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що вона є добросовісним набувачем спірного майна. Доказів неправомірності набуття нею спірного майна не надано.

14 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство вважав, що судове рішення є законним, а апеляційна скарга необґрунтованою. Вважав посилання ОСОБА_1 на те, що на ці правовідносини не розповсюджуються дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що у позивача є інше, відмінне від предмету іпотеки нерухоме житлове майно.

11 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 спірна квартира не використовувалась як місце постійного проживання та не була єдиним нерухомим житловим майном. Так, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що позивачу належить на праві власності частини квартири АДРЕСА_2 , в якій він і зареєстрований, проживав та проживає в ній постійно. Акцентував увагу суду на те, що банком як первісним кредитором на підставі договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги за № 162 від 18 грудня 2017 року відступлено наявне право вимоги до боржника ОСОБА_1 , у тому числі, і всі його права як іпотекодержателя за іпотечним договором, до нового кредитора лише права, що були у первісного кредитора. Вказав, що позивач в жодному випадку не оскаржує права вимоги нового кредитора до нього. Навіть, звертаючись до суду з позовом, додає до нього копії документів, у тому числі, і згаданого договору разом з додатками до нього, нотаріально посвідченого договору, а також, повідомлення первісного кредитора про здійснення заміни кредитора у зобов`язанні у зв`язку із відступленням права вимоги за вказаним договором. Зазначив, що позивач не заперечує тієї обставини, що ним особисто отримано вимогу банку 23 березня 2016 року. Вказав, що нормативно правовими актами (Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Положенням № 1127 від 25 грудня 2015 року, Порядком ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1141 від 26 жовтня 2011 року) не передбачено обов`язкового відображення в Реєстрі вказаної інформації. Зазначив, що витребування майна у добросовісного набувача є неприйнятним та покладає на нього індивідуальний і надмірний тягар. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку з бездіяльністю влади в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Задоволення віндикаційного позову і витребування у відповідача як добросовісного набувача спірного нежитлового приміщення призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, що ніким не заперечується і не спростовується. Вона набула права власності на спірну квартиру за відплатним договором, реальною ринковою ціною на час вчинення правочину та з додержанням вимог ЦК України

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року - змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на надання правової допомоги з 25 000,00 грн до 21 600,00 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 01 лютого 2023 року касаційну скаргу адвоката Антоненка Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що до ТОВ «ФК «Фінрайт» перейшли права вимоги до позичальника та іпотекодавця у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги та згідно із статтею 512 ЦК України ТОВ «ФК «Фінрайт» стало новим кредитором та іпотекодержателем у зобов`язаннях із відповідними правами, зокрема, правом звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору. ТОВ «ФК «Фінрайт» правомірно здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки, належний боржникові, оскільки отримало таке право відповідно до укладених чинних цивільно-правових угод саме як іпотекодержатель та реалізувало його у належний спосіб. ТОВ «ФК «Фінрайт» у процедурі державної реєстрації права власності на підставі застереження в іпотечному договорі подало всі документи, необхідні для такої реєстрації та визначені пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127.

Виходив з того, що позивач не навів відомостей та не надав доказів, які б свідчили про неправомірність дій нотаріуса, зокрема, наявності підстав, передбачених частиною першою статті 24 Закону про державну реєстрацію прав. Отже, таке рішення прийнято у спосіб, порядку та у межах повноважень приватного нотаріуса, передбачених законодавством та є законним. За відсутності встановлення на підставі належних та допустимих доказів протиправності вказаного рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності, таке рішення не може бути скасованим.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Розглядом справи встановлено, що 25 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 743/08 з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 28 000,00 доларів США для проведення розрахунків за договором про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 18/32-08 від 25 квітня 2008 року, а позичальник зобов`язався на умовах, визначених кредитним договором, повернути отримані грошові кошти та сплатити відсотки за користування ними в строки та розмірах, передбачених договором (а. с. 19-27 том 1).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 25 квітня 2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстрований у реєстрі за № 2302. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 28-33 том 1).

У пункті 7.3. іпотечного договору міститься відповідне застереження, яке являє собою договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У пункті 7.3.1. іпотечного договору зазначено, що у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець підписанням цього договору підтверджує свою згоду на передання у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, суб`єктом оцінної діяльності якого обирає іпотекодержатель для здійснення такої оцінки.

Іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України.

26 липня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстрований у реєстрі за № 1401, відповідно до умов якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 34-35 том 1).

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з дружиною та сином, що підтверджується довідкою голови Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Адмірал» від 01 жовтня 2017 року (а. с. 76, том 1).

12 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якій у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору вимагав дострокового повернення повної суми заборгованості, в тому числі, суми кредиту та процентів за його користування з урахуванням штрафу за прострочення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, що у гривневому еквіваленті склала 551 800,11 грн, та попереджав, що у разі невиконання вимог банку він через 30 днів з дати отримання вимоги має намір звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому договором іпотеки та чинним законодавством України (а. с. 100 том 1).

Зазначену вимогу отримано ОСОБА_1 поштою 23 березня 2016 року, що підтверджується копією поштового повідомлення з його підписом (а. с. 100, зворот, том 1).

18 грудня 2017 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги, за яким банк відступив шляхом продажу товариству права вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 743/08 від 25 квітня 2008 року, іпотечним договором б/н, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстрованим у реєстрі за № 2302, а також укладеним 26 липня 2012 року між банком та іпотекодавцем договором про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстрованим у реєстрі за № 1401, у зв`язку із чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» набуло прав кредитора та іпотекодержателя у зазначених зобов`язаннях.

З додатку №1 до цього договору вбачається, що загальна сума права вимоги за кредитним договором №743/08 від 25 квітня 2008 року заборгованість за основним боргом, процентами, пенею, штрафами станом на 18 грудня 2017 року в гривневому еквіваленті склала 740 763,41 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом - 18 248,00 доларів США; заборгованості за нарахованими процентами - 7 780,00 доларів США; заборгованості за комісією - 2 968, 38 гривень; штраф за несвоєчасно сплачене тіло, відсотки, комісію - 24 326, 83 гривень (а. с. 36-41 том 1).

Пунктом 2.2. договору № 162 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18 грудня 2017 року визначено, що права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Того ж дня, 18 грудня 2017 року між банком та товариством укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 25 квітня 2008 року. Пунктом 2 цього договору передбачено, що права вимоги за іпотечним договором переходять до нового іпотекодержателя у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги (а. с. 42-44 том 1).

18 грудня 2017 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про заміну кредитора (а. с. 46-47 том 1).

22 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. вчинено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 24522538 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2017 року, іпотечного договору від 25 квітня 2008 року, договору про внесення змін до іпотечного договору від 26 липня 2012 року, повідомлення про вручення поштового відправлення номер 30504 від 23 березня 2016 року, видавник поштове відділення Київ 96, відправлено з поштового відділення Харків 2 (номер 087), вимоги про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки № 22/3-12486 від 12 березня 2016 року, видавник Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», представник за довіреністю Ключинський К.Л. (а. с. 49 том 1).

З відомостей сайту Укрпошти вбачається, що дані про поштове відправлення за номером 087 станом на 30 липня 2018 року відсутні, тому що не зареєстровані в системі (а. с. 61 том 1).

25 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39348301 щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (а. с. 163 том 1).

Як вбачається з висновку про вартість майна, складеного 25 січня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , вартість однокімнатної квартири загальною площею 64,4 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , складає 815 562,00 гривні (а. с. 106 том 1).

У подальшому 14 червня 2018 року право власності на зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу набув ОСОБА_3 (а. с. 48-49 том 1).

20 серпня 2018 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_3 (а. с. 57-58, 176 том 1).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Згідно з приписами статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України «Про іпотеку». У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплений у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Підтвердженням надіслання іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення порушень, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Ненадання іпотекодержателем належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, унеможливлює встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, й шляхом набуття права власності.

За відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру, така реєстрація вважається проведеною з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції.

Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому, повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 569/14618/13-ц, провадження № 61-4712св19.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема, не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Як убачається з матеріалів справи, вимога про усунення порушень була надіслана не ТОВ «ФК «Фінрайт», яке звернуло стягнення на предмет іпотеки, а іншою юридичною особою ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» майже за два роки до вчинення реєстраційних дій.

Доказів належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання ТОВ «ФК «Фінрайт» боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, іпотекодержатель не надав.

Таким чином, іпотекодержателем ТОВ «ФК «Фінрайт» не надано належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

На зазначені обставини звернув увагу суд касаційної інстанції, скасувавши постанову суду апеляційної інстанції у даній справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, зазначено, що частиною третьою статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону 1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Проте у матеріалах справи відсутні відомості про отримання особою письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 331/3343/19.

У справі, що переглядається, державному реєстратору не було надано всіх передбачених законом документів, що в свою чергу, є порушенням положень частини 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н. О. вчинила запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 24522538 про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Фінрайт» 22 січня 2018 року, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39348301 щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за ТОВ «ФК «Фінрайт» прийняла 25 січня 2018 року.

Таким чином, вимоги про визнання незаконним і скасувати рішення за індексним № 39348301 від 25 січня 2018 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінди Н.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» та запису про право власності №24522538 підлягає задоволенню.

Також підлягають задоволенню вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння виходячи з наступного.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цей припис необхідно розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Отже, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права при заявлені вимоги про витребовування майна.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18).

Таким чином вимоги визнання права власності за відповідачем не підлягають задоволенню, оскільки достатнім є наявність рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Великою Палатою Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), сформульовано правовий висновок, за змістом якого задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» судова колегія відхиляє.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є співвласником частин квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 грудня 2017 року. Зазначену адресу позивач вказує у позовній заяві та апеляційній скарзі як місце проживання (а. с. 223-224 том 1).

Тобто, ОСОБА_1 має у власності інше нерухоме житлове майно. Отже, на нього не поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування рішення суду в частині судових витрат судова колегія зазначає наступне.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню, підстав для задоволення заяви її представника про стягнення вартості надання правової допомоги за договором від 28 серпня 2019 року не вбачається.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Судом встановлено, що за подання позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 5922,21 грн та 704,80 грн., оскільки задоволенню підлягають лише 2 немайнові вимоги то за подання позовної заяви підлягає стягненню 1409,60 грн, за подання апеляційної скарги підлягає стягненню (1409,60*1,5) 2114,40 грн та за подання касаційної скарги (2114,40*2) 4228,40 грн, а всього 7752,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінди Н.О. від 25 січня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним № 39348301 відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт».

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 3876,40 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне текст постанови складено 25 травня 2023 року.