Справа №461/6438/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

з участю секретаря судового засідання: Штогрина В.-Н. Л.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи на стороні позивача

Управління комунальної власності

Департаменту економічного розвитку «ЛМР» Заяць Б.Р.

представника третіх осіб

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

Представник Львівської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача 127260 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок АДРЕСА_1 належить Львівській міській раді на підставі рішення Ленінського райвиконкому м. Львова № 222 від 14.04.1987 року. В той же час, згідно відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що 29.12.2016 року державним реєстратором Живко Михайлом Олександровичем прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на магазин-салон площею 170,8 кв. м. на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради; акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації та технічного паспорту.

Позивач вказує, що у 2001 році . ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продали, а гр. ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 75,9 кв. м.

Згодом, на підставі договору договору оренди нерухомого майна укладеного між управлінням ресурсів Львівської міської ради та Гр. ОСОБА_6 орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 41.1 кв. м.

В подальшому, додатком № 2 від 03.07.2003 року до договору оренди нерухомого майна за згодою сторін було внесено зміни в договір, зокрема змінено площу орендованого майна 41,1 кв. м. до 90,7 кв. м та розмір орендної плати. Крім того, наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради надано дозвіл гр. ОСОБА_6 на використання квартири АДРЕСА_2 як нежитлового приміщення.

Позивач зазначає, що станом на день подання позову магазин-салон площею 170,8 кв. м належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (9/10 частки) та ОСОБА_4 (1/10 частки) на підставі договорів дарування, укладених між ними та відповідачем - ОСОБА_12 .

Позивач вказує, що Львівською міською радою рішень щодо надання гр. ОСОБА_6 нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_3 не приймалось, а тому у відповідача не було достатніх правових підстав для набуття орендованих приміщень площею 86 кв. м. у власність, вартість яких становить 127260 грн.

Рух справи в суді.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Зубачик Н.Б. від 07.12.2018 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

21.01.2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної цивільної справи між суддями у зв`язку із закінченням повноважень судді Зубачик Н.Б.

Протокольною ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Зубачик Н.Б. залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповдіача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_13 прийнято до провадження вказану цивільну справу.

Ухвалою суду від 01.04.2021 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, яка не була проведена у зв`язку з ненаданням представником позивача технічного паспорту ОКП ЛОР «БТІ» та «ЕО» від 27.06.2006 року.

23 грудня 2019 року представник відповідача подав до суду відзив, у якому вказав, що рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4295/17-ц від 26.02.2018, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка-12» у витребуванні з чужого незаконного володіння ОСОБА_14 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нежитлових приміщень площею 86 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .

Позиція сторін по справі.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Представник управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку «ЛМР» Заяць Б.Р. просила позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог

Встановлені судом фактичні обставини справи та мотиви прийняття рішення .

Правововими підставами позову представник позивача зазначив ч.1 ст. 317 ЦК України, , ст. 26 закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» , ст. 1212 ЦК України, ч.1 та 2 ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питанняприйняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження фактичних обставин справи представником позивача було надано наступні документи: витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір купівлі продажу квартири від 24.05.2001 року, реєстраційне посвідчення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 01.06.2001 року, договір оренди нерухомого майна № Г-0489 від 11.01.2002 року із змінами та додатками, наказ департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 01.08.2001 року № 216-Д, Договір оренди нерухомого майна від 21.11.2006 року № Г-4851-6, копія рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.06.2012 року , по справі 2-644/11.

Водночас, копії жодного із наданих документів не були засвідчені належним чином. Крім того, представником позивача не було надано суду оригіналів вищевказаних документів.

Оцінивши надані суду докази, вивчивши матеріали справи, заслухавши позиції сторін, суд приходить до наступних висновків.

Так, ч.2 ст.95 ЦПК України, встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до ч.4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення копії.

Крім того, представник позивача у позовній заяві вказує, що відповідно до висновку про вартість майна, затвердженого наказом управління комунального майна від 21.11.2006 року № 685-С вартість нежитлових приміщень підвалу площею 89,0 кв. м. становить 127260 грн., однак такий висновок представником позивача суду не надавався взагалі.

Суд сприяв представнику позивача у отриманні доказів по справі, зокрема судом було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, яка не була проведена у зв`язку з відсутністю у експертної установи додаткових матеріалів для проведення експертизи, зокрема технічного паспорту ОКП ЛОР «БТІ» та «ЕО» від 27.06.2006 року, який не був наданий представником позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу матеріальної шкоди суду надано не було, надані суду копії письмових документів не були засвідчені належним чином.

Суд також враховує, що протягом тривалого розгляду справи представником позивача докази, зокрема висновок про вартість майна, затверджений наказом управління комунального майна від 21.11.2006 року № 685-С про вартість нежитлових приміщень підвалу площею 89,0 кв. м за адресою АДРЕСА_3 надано не було взагалі, що позбавило суд можливості оцінити підставність розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, яку він зазначив у своїх позовних вимогах.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з їх недоведеністю.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної шкоди, відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено 05 травня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко