КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/256/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Одеська міська рада,

про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 12 квітня 2023 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту свого постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на момент смерті останнього та відкриття спадщини.

В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що він - ОСОБА_1 є рідним братом - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого відкрилась спадщина на майно останнього, а саме: 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , інші частки якої належать йому - ОСОБА_1 . Як стверджує заявник, інших спадкоємців до майна ОСОБА_3 , крім нього, як рідного брата, не має.

Заявник стверджує, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за якою разом з ним проживав його брат - ОСОБА_3 , до моменту своєї смерті, у зв`язку з чим, він - ОСОБА_1 вважав себе таким, що прийняв спадщину у відповідності до положень чинного законодавства.

В подальшому, він - ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Масалової В.А., на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №55/2022.

Однак, постановою приватного нотаріуса від 27 грудня 2022 року за №412/02-14, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку наявністю розбіжностей у реєстрації місця проживання та фактичного проживання померлого, що не надає можливості встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка залишилась після смерті його брата, у строки та порядок визначений положеннями ЦК України.

Також у постанові, нотаріусом було роз`яснено йому - ОСОБА_1 про можливість звернення до суду з відповідною заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем за однією адресою.

Заявник зазначає, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на момент смерті значився зареєстрованим за адресою місця проживання бабусі: АДРЕСА_3 , однак фактично проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Приймаючи вищевикладене, як стверджує заявник, вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з цією заявою.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26 квітня 2023 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

До судового засідання призначеного на 15 серпня 2023 року з`явився заявник та його представник, які заяву підтримали та просили суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Одеської міської ради до призначеного судового засідання на 15 серпня 2023 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується підписом останнього про отримання 28 червня 2023 року судової повістки у наявному в матеріалах справи рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про причини неявки представник заінтересованої особи не повідомив, як і не скористався процесуальним правом на подання письмових пояснень по справі.

За наслідком чого, у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 15 серпня 2023 року за наявною явкою сторін по справі.

Також у судовому засіданні 15 серпня 2023 року за заявою заявника було здійснено допит в якості свідків наступних осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення сторони заявника, здійснивши допит свідків, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що 26 вересня 1985 року Відділом ЗАГСу Київського РВК м. Одеси було складено актовий запис №2205, в якому в графі відомості про батьків вказано інформацію: про матір - ОСОБА_8 , про батька - ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Також, судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Отже, доводи, що заявник - ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є рідними братами, є підтвердженими належними доказами.

25 лютого 1997 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було розірвано, під час чого ОСОБА_8 відновлено дошлюбне прізвище на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

Надалі, ІНФОРМАЦІЯ_4 матір ОСОБА_1 та ОСОБА_1 - ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько заявника та його брата - ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла - ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , яка зі слів заявника є його бабусею.

Так, після смерті останніх, оформивши свої спадкові права, судом встановлено, що ОСОБА_1 належить частки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , з яких: частка на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.2006 року за № НОМЕР_7 , виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради; частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2023 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масалової В.А., в рамках спадкової справи №53/2022, зареєстрованого реєстрі за №212; частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2023 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масалової В.А., в рамках спадкової справи №54/2022, зареєстрованого реєстрі за №213.

Інша частка вказаної квартири зареєстрована за братом заявника - ОСОБА_3 , яка належить на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.2006 року за № НОМЕР_7 , виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради.

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат заявника - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України).

Отже, як вбачається внаслідок смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно, зокрема на 1/4 частку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 .

Заявник - ОСОБА_1 належить до кола спадкоємців першої черги до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за законом.

19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Масалової В.А. з заявою про прийняття спадщини до майна в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якої приватним нотаріусом заведено 19 грудня 2022 року спадкову справу №55/2022, номер у спадковому реєстрі за №70056717, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі за №70950417 від 19 грудня 2022 року.

Як вбачається, 27 грудня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масаловою В.А. в рамках спадкової справи №55/2022 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана відмова обґрунтована тим, що на день смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкоємець за законом ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, одночасно є власником частки цієї квартири. Після смерті спадкодавця він фактично прийняв спадщину, вступив у володіння часткою спадкового майна, яке належало його рідному брату та просить видати йому Свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, у відповідності до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 від 19 грудня 2022 року №3, та довідки ДНАП ОМР довідку №III-197851-ю/л від 23.12.2022 року, останній був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . За наслідком чого, у зв`язку з розбіжностями в реєстрації місця проживання та фактичного проживання померлого, приватним нотаріусом зазначено про неможливість встановити прийняття спадщини спадкоємцем.

Також нотаріусом у зазначеній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 грудня 2022 року засвідчено, що інших спадкоємців до майна смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім - ОСОБА_1 , у померлого немає.

Вказані обставини зумовили звернення заявника до суду з цією заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявник вірно обрав спосіб звернення до суду шляхом подання цієї заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є рідними братами та співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до Довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописки) №800 від 02.03.2006 року, вбачається, що станом на день її видачі у вказаній квартирі АДРЕСА_1 , були зареєстровані зокрема: ОСОБА_1 , зареєстрований 29.06.2005 року та ОСОБА_3 , зареєстрований 19.06.2002 року.

З поданої до суду копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_9 , виданої 30 листопада 2013 року на ім`я - ОСОБА_1 вбачається, що останній залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини також підтверджується отриманою судом довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України з відомостями про реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , станом на 08.04.2023 року, в якій останній був зареєстрований 29.06.2005 року.

На підставі вищевикладеного вбачається, що заявник - ОСОБА_1 станом на момент смерті брата - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав у приналежній йому та спадкодавцю квартирі АДРЕСА_1 .

У відповідності до постанови приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Масаловою В.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 грудня 2022 року вбачається, що останньою встановлено останнє місце реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, згідно з наданим до суду актом про фактичне місце проживання особи без реєстрації (на час смерті) за адресою: АДРЕСА_2 , складеного 08 квітня 2023 року комісією у складі сусідів: ОСОБА_6 , мешканки квартири АДРЕСА_5 вказаного будинку; ОСОБА_5 , мешканки квартири АДРЕСА_6 вказаного будинку; ОСОБА_13 , мешканки квартири АДРЕСА_7 вказаного будинку; підписи яких засвідчені начальником дільниці №3 Комунального підприємства «житлово-комунальний сервіс «Вузівський», вбачається засвідчення вказаними особами факту фактичного проживання ОСОБА_3 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до довідки виданої 10 квітня 2023 року начальником дільниці №3 Комунального підприємства «житлово-комунальний сервіс «Вузівський» засвідчено фактичне проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 2002 року по 2018 рік.

В судовому засіданні призначеному 15 серпня 2023 року в якості свідків були допитані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила суду, що вона була знайома з померлим ОСОБА_3 , який є онуком її сусідки за адресою: АДРЕСА_3 . Свідок засвідчила, що вона - ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 . Свідок підтвердила, що бачила ОСОБА_3 , який періодично відвідував бабусю і гостював за адресою: АДРЕСА_3 , однак засвідчила, що ОСОБА_3 ніколи там не проживав на постійній основі, а бабуся проживала одна.

Допитані свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 надали тотожні за змістом свідчення, а саме пояснили, що зареєстровані і проживають у будинку АДРЕСА_9 , та знайомі з сім`єю ОСОБА_14 , у тому числі особисто знають ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 , які є рідними братами. Свідки підтвердили, що станом на момент смерті - ОСОБА_3 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Приймаючи вищевикладене, суд вважає докази надані заявником належними, допустимими, за наслідком чого у суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому є доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також судом встановлено, що заявлений факт необхідний заявникові по справі для оформлення спадкових прав після смерті рідного брата - ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом не встановлено можливе порушення прав та інтересів третіх осіб, за наслідком встановлення заявленого факту, з урахуванням відсутності відомостей про інших спадкоємців до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, суд приходить до висновку обґрунтованість і наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 76-82, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_10 ), заінтересована особа: Одеська міська рада (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, Думська площа, 1), про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.