Справа № 165/1288/20 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/489/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа без самостійних вимог Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про зміну прізвища дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від громадянського шлюбу між її сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась дочка ОСОБА_4 . Під час реєстрації народження дитини в Нововолинському відділі ДРАЦС РС Нововолинського МУЮ Волинської області 07 травня 2015 року, актовий запис № 196, запис про батька дитини провадився зі слів матері. ОСОБА_3 прізвище дитині дала своє, а ім`я по батькові вказала її сина, та набула статусу одинокої матері.

Проживши певний час разом однією сім`єю, фактичні шлюбні стосунки її син та ОСОБА_3 розірвали, дитина залишилась проживати з матір`ю.

Крім того позивач вказувала, що її син ОСОБА_2 неодноразово судимий, та відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

З 10 листопада 2018 року дитина живе в її родині, і їх родинні зв`язки ОСОБА_5 підтверджуються проведеним генетичним дослідженням.

Згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2019 року ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також позивач зазначала, що рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 24 січня 2020 року малолітній ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а її призначено опікуном дівчинки.

Вважаючи, що прізвище « ОСОБА_7 » може негативно вплинути на подальше життя дитини, яка постійно запитує щодо різних у них прізвищ, позивач просила суд змінити прізвище малолітньої ОСОБА_5 , уродженки міста Нововолинська, Волинської області, з прізвища « ОСОБА_7 » на прізвище « ОСОБА_8 » та зобов`язати Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни до актового запису №196 від 07 травня 2015 року про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінивши прізвище дитини з прізвища « ОСОБА_7 » на прізвище « ОСОБА_8 ».

Рішенням Нововолинського міського суду Волинського області від 31 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 січня 2022 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 серпня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми процесуального права, не надав належної правової оцінки наявним доказам та встановленим обставинам справи. Вважає, що вона як опікун дитини та її бабуся має право на звернення до суду в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування, з позовом про зміну прізвища дитини. Якщо певні правовідносини не врегульовані чинним Сімейним кодексом та іншими нормативно-правовими актами, до них застосовуються норми, які регулюють подібні правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, погоджуючись із рішенням суду, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в даній справі без змін.

Учасники справи, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причини неявки.

Від позивача та відповідача на адресу апеляційного суду надішли клопотання про розгляд даної справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи наведене, ухвалила розгляд справи проводити за відсутності сторін спору, які не з`явились в судове засідання.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок, що зміна прізвища дитини, у разі спору, можлива лише за позовом одного з батьків, а позивач як опікун дитини згідно чинного законодавства позбавлена можливості ініціювати питання про зміну прізвища дитини, позбавленої батьківського піклування,а тому суд вважав, що позивач обрала невірний спосіб захисту порушеного права.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,зі слів її матері записані ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .

Із приєднаної до матеріалів справи копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_5 , сформованого 30 червня 2017 року, слідує, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про матір дитини ОСОБА_3 зазначено відповідно до медичного свідоцтва про народження № 237 від 30 квітня 2015 року Нововолинської ЦМЛ Волинської області, відомості про батька дитини ОСОБА_9 внесено за вказівкою матері, державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Крім того встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2019 року ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або на рахунок закладу, де будуть утримуватися діти з 09 липня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

З рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 24 січня 2020 року № 40 вбачається, що малолітній ОСОБА_5 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначено позивача ОСОБА_1 її опікуном.

Також встановлено, що згідно акту фактичного проживання членів сім`ї від 27 квітня 2020 року, виданого головою ОСББ «Глобус-НВ», позивач ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_5 проживають з 10 листопада 2018 року за однією адресою, матір дитини жодного разу не відвідувала дочку.

Син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який є біологічним батьком дитини, зі слів останньої перебуває у місцях позбавлення волі.

З наявної в матеріалах справи відповіді наданої виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області від 10 лютого 2020 року № Я-103 слідує, що із-за відсутності повноважень в органу опіки і піклування виконком відмовив опікуну ОСОБА_1 у вирішенні питання про зміну прізвища малолітньої ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині 2 статті 16 ЦК України.

Принципами 2, 3 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, яка не передбачає будь-яких інших умов надання згоди на її обов`язковість державами-членами ООН, проголошено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Дитині має належати від народження право на ім`я і громадянство.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

Частиною 1 статті 28 ЦК України визначено, що фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Фізична особа має право на ім`я та на зміну імені (статті 294, 295 ЦК України).

У частинах 8-10 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до статті 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 є опікуном та її бабусею, матір дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_3 рішенням суду позбавлена щодо дочки батьківських прав, біологічний батько дитини, зазначений у свідоцтві про народження згідно з ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перебуває у місцях позбавлення волі.

Передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року зазначив, що у справах зі спорів щодо зміни прізвища дитини узагальнений та формальний підхід є неприпустимим. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Також Верховний Суд вказав, що суди першої та апеляційної інстанції зазначеним обставинам не дали належної правової оцінки, відмовивши у задоволенні позовних вимог з формальних підстав, а саме, що опікун не має права звертатися до суду з позовом про зміну прізвища дитини, фактично не вирішили спір по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З матеріалів справи також встановлено, що під час повторного розгляду справи у суді першої інстанції 11 травня 2022 року, з метою заслуховування думки дитини щодо зміни її прізвища, з малолітньою ОСОБА_5 практичним психологом Нововолинського ліцею № 4 імені Т. Г. Шевченка була проведена бесіда і за результатами бесіди було зроблено висновок, що дитина виявляє бажання змінити прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (т. 2, а.с. 3-5).

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своєї постанові від 15 серпня 2018 року у справі №759/3363/16-ц (провадження №61-18385св18) заробив наступний правовий висновок: «тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. Встановивши, що зміна прізвища відповідає інтересам дітей, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову».

У постанові від 02 серпня 2018 року у справі №607/13952/17 (провадження №61-36154св18) Верховний Суд виходив з того, що «судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку, а також враховуючи особисте бажання самої дитини змінити прізвище».

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Гарнага проти України» від 16 травня 2013 року (остаточне 12 серпня 2013 року) за заявою №20390/07 у параграфах 36, 37, 38 та 41 зазначено, що «жодна зі сторін не ставила під сумнів застосовність у цій справі статті 8 Конвенції, отже, Суд не вбачає підстав для цього. Суд нагадує, що в багатьох подібних справах стосовно вибору або зміни імені та прізвища він доходив висновку, що це питання охоплюється статтею 8 Конвенції, оскільки ім`я та прізвище стосуються приватного та сімейного життя особи (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Бургхартц проти Швейцарії» (Burghartz v. Switzerland) від 22 лютого 1994 року, п. 24, Series А № 280-В; «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland) від 25 листопада 1994 року, п. 37, Series А № 299-В, та «Гійо проти Франції» (Guillot v. France) від 24 жовтня 1996 року, пп. 21 та 22, Звіт про рішення та ухвали 1996-V). Справа «Булгаков проти України» (Bulgakov v. Ukraine, заява № 59894/00, п. 42, рішення від 11 вересня 2007 року) також стосувалась по батькові заявника як частини його імені. Отже предмет цієї заяви охоплюється статтею 8 Конвенції.

Суд також нагадує, що хоча зобов`язання щодо зміни імені особи може вважатися втручанням у приватне життя такої особи, відмову в наданні особі дозволу взяти нове ім`я не можна автоматично вважати таким втручанням. Суд ще раз нагадує, що хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов`язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому (див. вищезазначене рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland), п. 38, та рішення від 6 вересня 2007 року у справі «Юханссон проти Фінляндії» (Johansson v. Finland), заява № 10163/02, п. 29).

Визнаючи, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім`я, Суд визнає, що законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації особи та зв`язку носіїв певного імені з сім`єю (див. вищезазначене рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland), п, 39).

Таким чином, Суд зазначає, що сторони оспорюють те, чи ґрунтується обмеження права заявниці на законі чи на неправильному тлумаченні закону. На час подій чинними були різні положення (див. пункти 17, 20, 21 та 24 вище), що свідчить про те, що питання зміни по батькові не було визначено з достатньою чіткістю. Проте, навіть якщо існує суперечність стосовно правильного тлумачення закону, безперечним є те, що право особи на збереження свого імені, як і право на його зміну, визнається законодавством України. Слід зауважити, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою та особа може змінити своє ім`я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого пов`язаних з кримінальним судочинством (див. пункт 22 вище). У той самий час, як видається, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або зв`язок носіїв певного імені з сім`єю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться (див. пункт 38 вище), вони не виконали своє позитивне зобов`язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя. Відповідно Суд вважає, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції».

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 причиною звернення до суду із даним позовом зазначила необхідність убезпечити дитину в майбутньому від непорозумінь та відповідних труднощів у спілкуванні з людьми та позбавлення її неповноцінності. З метою усунення різниці у прізвищі та її прізвищі як опікуна та бабусі останньої і оскільки зазначена обставина вносить дискомфорт у побуті їх сім`ї та подальше життя дитини, існує необхідність зміни прізвища дитини з « ОСОБА_7 » на прізвище « ОСОБА_8 ».

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, у тому числі докази надані відповідачем на підтвердження заперечень проти позову, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, їх достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що наведені вище докази з достовірністю та об`єктивністю підтверджують підстави заявленого позову, а саме, те, що найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції формально, непропорційно та несправедливо позбавив позивача права як опікуна дитини позбавленої батьківського піклування ініціювати зміну прізвища дитини, чим порушив сутність цього права та положення статті 8 Європейської конвенції. У даному випадку суд першої інстанції, відмовляючи у позові, допустив непропорційно втручання у право позивача на зміну прізвища дитини, оскільки судом не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами позивача та дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено факт порушення відповідачем права дитини, позбавленої батьківського піклування, опікуном якої вона є, на зміну прізвища, а тому заявлений нею позов підлягає до задоволення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції було допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та формальне тлумачення закону, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права, то оскаржуване позивачем рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 березня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа без самостійних вимог Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про зміну прізвища дитини задовольнити.

Змінити прізвище малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Нововолинська, Волинської області з прізвища « ОСОБА_7 » на прізвище « ОСОБА_8 ».

Зобов`язати Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актового запису № 196 від 07 травня 2015 року, про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінивши прізвище дитини з прізвища « ОСОБА_7 » на прізвище « ОСОБА_8 ».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді