Постанова

Іменем України

19 липня 2023 року

м. Київ

справа № 2-3353/11

провадження № 61-16264св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Черкаська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

15 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинно побудовані будівлі.

Позов обґрунтований тим, що на підставі договору дарування від 08 лютого 1995 року ОСОБА_1 є власником 14/25 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а на підставі рішення Черкаської міської ради від 24 липня 1998 року № 667 - співвласником земельної ділянки, загальною площею 1 141,3 кв. м, яка знаходиться біля та під її будинком і надвірними спорудами за вказаною адресою.

За її замовленням 02 лютого 2011 року Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» провело поточну інвентаризацію, під час якої зафіксовано, що на земельній ділянці нею самочинно споруджено прибудови (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), а також в будинку здійснено переобладнання - влаштовано житлову кімнату 1-8. Самочинне будівництво вона здійснила з метою покращення своїх житлових умов та благоустрою будинку. Експертним висновком будівельно-технічного дослідження від 29 квітня 2011 року № 38-БТ, складеним спеціалістом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трам» (далі - ТОВ «Трам»), надано оцінку стану будівельних конструкцій приміщень, прибудов та житлової кімнати 1-8 у будинку АДРЕСА_1 - «добре», встановлено їх відповідність чинним на території України державним нормам, правилам, стандартам, вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд, а також можливість подальшої безпечної експлуатації.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на самочинно побудовані споруди, а саме: прибудови (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1») та самочинно влаштовану житлову кімнату 1-8 у будинку (літ. «А-1») за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою (протокольно) Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2011 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 08 липня 2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудовані споруди, а саме: прибудови (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1») та самочинно влаштовану житлову кімнату 1-8 у будинку (літ. «А-1»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підтверджуються доказами у справі.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 05 листопада 2018 року подала на нього апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 08 липня 2011 року.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 08 липня 2011 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а третьою особою залучено ОСОБА_4 , яка є співвласником будинку (11/25 частки) за вказаною адресою. Здійснення прибудови, переобладнання житлової кімнати та визнання за позивачем права власності на самочинно побудовані споруди не порушують прав та інтересів ОСОБА_3 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , тому в неї відсутні підстави для оскарження цього рішення. Питання, які заявник ставить в апеляційній скарзі, можуть бути предметом розгляду окремого позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції обґрунтована таким. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованих прибудов (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), а також переобладнання в будинку влаштованої житлової кімнати 1-8.

В апеляційній скарзі на рішення Соснівського районного суду м Черкаси від 08 липня 2011 року ОСОБА_3 заявила клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на експертному висновку будівельно-технічного дослідження від 29 квітня 2011 року № 38-БТ, складеному спеціалістом ТОВ «Трам», який не може вважатися висновком експертизи відповідно до ЦПК України, згідно зі звукозаписом судового засідання від 26 грудня 2018 року суд апеляційної інстанції ставив на обговорення вищевказане клопотання, проте не вирішив його, в порушення норм процесуального права не врахував, що висновок судової будівельно-технічної експертизи може мати виключне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, апеляційний суд не перевірив належним чином законності та обґрунтованості рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, не зазначив у судовому рішенні конкретних обставин, що спростовують доводи апеляційної скарги, згідно зі своїми повноваженнями не виправив допущених судом першої інстанції недоліків розгляду справи, не забезпечив реалізацію принципу диспозитивності й змагальності сторін, тобто порушив норми процесуального права. Отже, суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив достатньо повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року скасовано. У позові ОСОБА_1 відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 2 201,03 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 зверталася у встановленому законом порядку до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованих прибудов (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), а також переобладнанням в будинку - влаштування житлової кімнати 1-8. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 15 січня 2019 року, проведеної згідно зі статтею 106 ЦПК України, на цей час неможливо дати висновок про відповідність конструктивних елементів та мереж вимогам Державних будівельних норм України. Відстань між житловим будинком з прибудовами на земельній ділянці АДРЕСА_2 та житловим будинком АДРЕСА_3 становить 5,65 м, що не відповідає вимогам 15.2.2 Державних будівельних норм України, ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Оспорюваним судовим рішенням порушуються законні права ОСОБА_3 , тому вона має право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року (провадження

№ 61-18886св20) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року в частині поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження у справі скасовано. Постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції, поновивши строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не зазначивши поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження та не навівши належного обґрунтування поновлення такого строку, порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Суд апеляційної інстанції, відкривши апеляційне провадження у справі 23 листопада 2018 року та переглянувши по суті рішення, ухвалене 08 липня 2011 року, належно не обґрунтував необхідність його перегляду у контексті принципу правової визначеності.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року відмовлено.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року відмовлено.

Ухвалу суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження суд визнав неповажними, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено більше ніж на сім років, в заяві не зазначені виключні випадки, обставини непереборної сили, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, які надають можливість для поновлення процесуального строку, тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності, необхідно відмовити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

01 жовтня 2021 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на розгляд суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не залучена до участі у цій справі, тому про рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року їй не було відомо. 23 жовтня 2018 року вона отримала ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі № 712/12338/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення порушення правил добросусідства. Апеляційну скаргу подано у строк, який не перевищує 30 днів з дня, коли їй стало відомо про порушення її права - 05 листопада 2018 року.

Суду апеляційної інстанції мав відійти від принципу res judicata, що зумовлено існуванням особливої і непереборної обставини, якою є те, що особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, не брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції і про існування вказаного рішення обізнана не була.

Суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 26 травня 2021 року у справі № 201/8437/13-ц, від 21 серпня 2021 року у справі № 344/15764/15-ц.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає таке: суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме: статтю 265 (щодо мотивування судового рішення), частину другу статті 358 ЦПК України.

Аргументи інших учасників справи

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала заперечення проти відкриття касаційного провадження у справі

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у грудні 2021 року, ОСОБА_1 заперечує проти доводів ОСОБА_3 , просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що правовідносини у справах, на які посилається заявниця, не є подібними з правовідносинами у справі № 2-3353/11. Доводи ОСОБА_3 , що оскаржуваною ухвалою порушено її право на ефективний доступ до суду, є необґрунтованими. ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами, що самочинні добудови до будинку позивачки побудовані без дотримання протипожежних норм та порушують її права як суміжного землекористувача. ОСОБА_3 з листопада 2017 року обізнана про рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року, а про існування спірних добудов їй відомо більше 20 років.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С. від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У зв`язку з увільненням від роботи на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони судді Калараша А. А., на підставі розпорядження від 18 травня 2022 року № 604/0/226-22 «Про призначення повторного атоматизованого розподілу судової справи» цивільну справу передано наступному складу суду: Ступак О. В. (доповідач), Погрібний С. О., Гулейков І. Ю.

10 червня 2022 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейков І. Ю., Погрібний С. О., у цій справі заявила самовідвід.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2022 року заяву колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. про самовідвід задоволено.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21 червня 2022 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Олійник А. С. та суддів: Усик Г. І., Яремко В. В.

У зв`язку з відрядженням судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Усика Г. І. до Вищої ради правосуддя згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30 березня 2023 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Олійник А. С. та суддів: Осіян О. М., Яремко В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2023 року заяву про самовідвід судді Яремка В. В. задоволено.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2023 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Олійник А. С. та суддів: Осіяна О. М., Хопти С. Ф.

У зв`язку з перебуванням судді Осіяна О. М. у відпустці згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2023 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Олійник А. С. та суддів: Коломієць Г. В., Хопти С. Ф.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 400 ЦПКУкраїни переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: статті 265, частини другої статті 358 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з договором дарування від 08 лютого 1995 року, зареєстрованим у реєстрі за № 2.771, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар 14/25 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться на АДРЕСА_1 , та розташовані на земельній ділянці розміром 1 125,0 кв. м.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24 липня 1998 року № 667 «Про впорядкування землекористування домоволодіння на АДРЕСА_1 » співвласникам домоволодіння ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надано право користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , загальною площею 1 141,3 кв. м, з них: 600,0 кв. м - у спільне постійне користування для обслуговування існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд; 541,3 кв. м - у тимчасове короткострокове користування на 1 (один) рік під город без права забудови, без відшкодування понесених затрат і збитків.

За актом від 18 листопада 2007 року ОСОБА_6 , співвласниця ОСОБА_2 та суміжний землекористувач ОСОБА_3 встановили та погодили межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 , що передавалася ОСОБА_6 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб від 25 листопада 2010 року серії НОМЕР_1 у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

02 лютого 2011 року Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» провело поточну інвентаризацію, під час якої зафіксовано, що на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , позивачем самочинно споруджено прибудови (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), а також у будинку здійснено переобладнання - влаштовано житлову кімнату 1-8.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на статтю 376 ЦК України та зазначила відповідачем Черкаську міську раду, яка є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи місцевим судом до участі у справі була залучена також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , яка є співвласником будинку на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 як власник суміжної земельної ділянки до участі у справі не залучалась.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, які надаються сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, треба розуміти у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки з цього принципу можуть бути лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року), зокрема з метою виправлення «суттєвих недоліків» або «судової помилки» (рішення у справі «Sutyazhnik v. Russia» (Сутяжник проти Росії) від 23 липня 2009 року).

У справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались відповідно з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Розгляд справи судом першої інстанції відбувся до набуття чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № № 2147-VIII)

Відповідно до підпункту 13 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 292 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (частина перша статті 294 ЦПК України 2004 року).

Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Проте суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 344/15764/15-ц (провадження № 61-6675св20).

В апеляційній скарзі на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року ОСОБА_3 зазначала, що оскаржуваним рішенням порушуються її законні права, як власниці суміжної земельної ділянки, яка до розгляду справи не була залучена, тому внаслідок своєї необізнаності про винесення оскаржуваного рішення вважає це поважною причиною для поновлення суттєво пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Указаним доводам ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції надав оцінку на предмет поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи встановлені обставини у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені ОСОБА_3 доводи в обґрунтування причин суттєвого пропуску строку є недостатніми.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху з підстав, передбачених частиною третьою статті 357 ЦПК України. Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали подати до апеляційного суду вмотивовану заяву про поновлення строку з доводами поважності причин суттєвого пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року із зазначенням обґрунтованих причин пропуску строку.

Роз`яснено, що в разі невиконання ухвали суду в зазначений строк скаржнику буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

На виконання вимог ухвали Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року, 26 серпня 2021 року від ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року, в якій вона обґрунтовувала поважність суттєвого пропуску строку тим, що 23 жовтня 2018 року вона отримала ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі № 712/12338/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про припинення порушень правил добросусідства, разом з якою отримано і копію позовної заяви з додатками.

Також ОСОБА_3 зазначила, що вона є власницею сусідньої земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , а при розгляді цієї справи позивачка ОСОБА_1 не залучила її до участі у справі як третю особу, чим позбавила її можливості обґрунтовувати порушення її прав самочинним будівництвом ОСОБА_1 ; внаслідок винесення оскаржуваного рішення судом фактично узаконено самочинно побудовані споруди, будівництво яких здійснено з порушенням норм ДБН, а саме нормативної відстані між її житловим будинком та будинком ОСОБА_1 , що надалі перешкоджає в документальному оформленні здійсненої ОСОБА_3 реконструкції, а отже, порушує її права.

Дослідивши наведені ОСОБА_3 причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для поновлення такого строку, звернувши увагу на те, що строк суттєво пропущений.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_3 , що оскаржуваним рішенням порушуються її законні права, яка є власником суміжної земельної ділянки і до розгляду справи залучена не була, а тому необізнаність про винесення оскаржуваного рішення є поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги. Водночас суд зазначив, що фактично наведені нею причини є аналогічними тим, що зазначені нею в апеляційній скарзі, поданій 05 листопада 2018 року, і які ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року визнано неповажними. Інші, передбачені законом обставини, які б надавали можливість поновлення суттєво пропущеного процесуального строку, ОСОБА_3 не зазначила.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України»).

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції належним чином аргументував мотиви відмови ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку в контексті наведених нею обставин, що підтверджується змістом ухвал Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року та від 01 вересня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано звернув увагу на те, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено більше ніж на сім років, в заяві не зазначені виключні випадки, обставини непереборної сили, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, які надають можливість для поновлення процесуального строку.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 звернулася до суду із апеляційною скаргою після спливу семи років з моменту ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції та не навела поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми статті 357 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Сама по собі необізнаність ОСОБА_3 про розгляд цієї справи не вказує про безумовний обов`язок суду апеляційної інстанції поновити пропущений процесуальний строк. В апеляційній та касаційній скаргах ОСОБА_3 вказувала, що про існування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року їй стало відомо 23 жовтня 2018 року (день отримання ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі № 712/12338/18). Водночас у матеріалах цієї справи є заява ОСОБА_3 від 29 жовтня 2018 року про ознайомлення з матеріалами справи, до якої заявниця додала лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради від 17 листопада 2017 року № 6620-2, адресованого на її ім`я, в якому йдеться про рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року (т. 1, а. с. 125).

Зазначене спростовує доводи касаційної скарги, що про існування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2011 року ОСОБА_3 стало відомо 23 жовтня 2018 року.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд враховує, що посилаючись на порушення позивачкою у справі нормативної відстані між її житловим будинком та будинком заявниці, вона не обґрунтувала легітимну мету звернення до суду через сім років після спорудження позивачкою на земельній ділянці самочинних прибудов (літ. «А», літ. «А2», літ. «А4-1»), що було очевидним для неї як сусідки позивачки. Тому заявниця могла передбачити, що наслідком звернення до суду з апеляційної скаргою на рішення суду першої інстанції через тривалий строк після набрання рішенням законної сили могла бути відмова у відкритті апеляційного провадження.

На момент звернення заявниці із апеляційною скаргою оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким встановленні права та обов`язки для інших осіб, було чинним протягом семи років. Тому відмова суду апеляційної інстанції у відкритті провадження є пропорційною меті процесуальних обмежень та відповідає принципуюридичної визначеності.

Відповідно до обставин цієї справи, аргументів, які наводила ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, Верховний Суд вважає, що поновлення їй строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі більш ніж через сім років є втручанням у принцип res judicata, таке втручання за обставин цієї справи не є виправданим.

Наведені у касаційній скарзі доводи не вказують про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та зводяться до незгоди із мотивами оскаржуваного судового рішення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, Верховний Суд дійшов висновку про залишення ухвали суду апеляційної інстанції без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. В. Коломієць

С. Ф. Хопта