Справа №442/6166/22
Провадження №2/442/51/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.,

за участю секретаря судового засідання Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги з урахування індексу інфляції, 3% річних пені, -

в с т а н о в и в :

03.10.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги в сумі 1781086 грн. 57 коп., що включає в собі: суму позики в розмірі 972750,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 330471,06 грн., 3% річних в розмірі 60143,68 грн. та суму пені з урахуванням подвійної ставки НБУ в розмірі 417721,83 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову, покликається на те, що між ним, ОСОБА_1 та Державним підприємством «Дрогобицьке лісове господарство», було укладено Договори поворотної фінансової допомоги. У відповідності до пункту 1,2 цих правочинів: цей договір є укладений з моменту передачі грошей від позикодавця, що підтверджується видачею відповідного письмового документу (квитанція, розписка, тощо).

Договір № 18 від 27 червня 2019 р. на суму 390 000,00 (триста дев`яносто тисяч) грн., кошти внесені 27 червня 2019 р. двома траншами по 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) грн.

Договір № 19 від 27 червня 2019 р. на суму 235000,00 (двісті тридцять п`ять тисяч) грн., кошти внесені 27 червня 2019 р. одним траншем.

Договір № 22 від 27 грудня 2019 р. на суму 349000,00 (триста сорок дев`ять тисяч) грн., кошти внесені 27 грудня 2019 р. року одним траншем.

Пунктами 2.2 та 2.3 встановлено, що позика надається строком на 1 (один) рік та Позичальник має право повернути позику достроково.

На час звернення до суду Позичальник, Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство», , не виконало умови Договорів, що дає йому право вимагати стягнення неповернутої поворотної безпроцентної фінансової допомоги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені.

18.10.2023 від відповідача (Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство») надійшов відзив на позовну заяву. Позову не визнає. Вказує, що вказані Договори позики №18 від 27 червня 2019, №19 від 27 червня 2019 року та №22 від 27 грудня 2019 року не були реалізовані та не були виконані. По вищевказаних Договорах ними не отримувались кошти для позики від позивача їхньому підприємству. У квитанціях до прибуткових касових ордерів не вказано за якими договорами надано позику, у таких зазначено, «безвідсоткова поворотна фінансова допомога», що має інший правовий характер позадоговірних відносин і відноситься до окремого предмета спору. Крім того вищевказані Договори позики не містять термінів повернення позикових коштів.

30.12.2022 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, однак в судому засіданні представник позивача адвокат Вошик В.Б. відмовився від даної заяви, просив розглядати первісну позовну заяву, зареєстровану 03.10.2022.

12.01.2023 від представника ДП «Дрогобицьке лісове господарство» - Думич Н.Б. надійшли письмові пояснення, в яких остання вказує, що у зв`язку з неотриманням коштів позики від ОСОБА_1 та інших осіб, аналогічні позови яких про стягнення поворотної фінансової допомоги розглядаються Дрогобицьким міськрайонним судом (справи №442/7562/22, № 442/6170/22, №442/7426/22), ТУ ДБР, розташованим у м.Львові було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 16.06.2022р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України по факту вчинення колишнім керівником ДП «Дрогобицьке лісове господарство» ОСОБА_2 незаконних дій внаслідок зловживання своїм службовим становищем щодо фіктивного укладання договорів поворотної фінансової допомоги з рядом осіб, серед яких і позивач. Зазначене підтверджується копією листа ТУ ДБР, розташованим у м.Львові «Про результати розгляду звернення».

Відповідач - ДП «Дрогобицьке лісове господарство» зазначає, що не отримувало від позивача ОСОБА_1 972750,00(дев`ятсот сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень, позики (поворотної фінансової допомоги), які позивач просить стягнути з відповідача.

Не відмовляючись від своїх заперечень проти позову ОСОБА_1 , що зазначені у відзиві ДП «Дрогобицьке лісове господарство» відповідач вважає за необхідне подати дані письмові пояснення щодо питання наявності правових підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, що є важливим при вирішенні даного спору.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що між ним і відповідачем були укладені 3 договори поворотної фінансової допомоги, на підставі яких та відповідно до 4 квитанцій до прибуткового касового ордеру (№1070, № 1071, № 1087 від 27.06.2019р. та № 2774 від 27.12.2019р.) позивачем були передані відповідачу в позику грошові кошти в розмірі - 972750 грн., строк повернення яких був встановлений 1 рік.

Оскільки згідно обгрунтувань позовної заяви відповідач свої зобов`язання щодо повернення позики за вищевказаними договорами не виконав, позивач пред`явив позовні вимоги до відповідача про стягнення 972750,00 грн. позики, 330471,06 грн. інфляційних втрат, 60143,68 грн. 3% річних та 417 721,83 грн. пені.

Вважає, в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення пені, оскільки не вказано ні конкретної умови договору, ні конкретного законодавчого акта, які б передбачали право позивача на отримання від відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення зобов`язання по поверненню позики (поворотної фінансової допомоги). Умовами договорів №18 від 27 червня 2019, №19 від 27 червня 2019 року та №22 від 27 грудня 2019 року, та жодним законодавчим актом не передбачено права позивача як кредитора отримати від боржника (відповідача) неустойку (пеню) та не передбачено розміру такої пені за порушення боржником свого грошового зобов`язання по поверненню позики (поворотної фінансової допомоги).

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, то вказує, що в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення-позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, відповідач як позичальник за договорами поворотної фінансової допомоги №18 від 27 червня 2019, №19 від 27 червня 2019 року та №22 від 27 грудня 2019 року, укладеними з позивачем, звільнений від сплати, передбачених ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат та пені за порушення свого грошового зобов`язання в період з 24.02.2022р. і до завершення 30-денного строку з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Провівши відповідні розрахунки, вважає, що сума інфляційних втрат складає 128170,75 грн., а сума 3% річних 43220,41 грн.

Представник позивача адвокат Вошик В.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з пістав, викладених у позові. Просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача ДП «Дрогобицьке лісове господарство» адвокат Думич Н.Б. в судовому засіданні відносно позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Представник відповідача ДСГ «Ліси України» в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріли справи, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Дрогобицьке лісове господарство», було укладено Договори поворотної фінансової допомоги. У відповідності до пункту 1,2 цих правочинів: цей договір є укладений з моменту передачі грошей від позикодавця, що підтверджується видачею відповідного письмового документу (квитанція, розписка, тощо).

Договір № 18 від 27 червня 2019 р. на суму 390 000,00 (триста дев`яносто тисяч) грн., кошти внесені 27 червня 2019 р. двома траншами по 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) грн.

Договір № 19 від 27 червня 2019 р. на суму 235000,00 (двісті тридцять п`ять тисяч) грн., кошти внесені 27 червня 2019 р. одним траншем.

Договір № 22 від 27 грудня 2019 р. на суму 349000,00 (триста сорок дев`ять тисяч) грн., кошти внесені 27 грудня 2019 р. року одним траншем.

Пунктами 2.2 та 2.3 встановлено, що позика надається строком на 1 (один) рік та Позичальник має право повернути позику достроково.

Про те, що вищевказані кошти надійшли на рахунок відповідача свідчать виписки по особовим рахункам, які були витребувані з АТ АКБ «Львів» на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.10.2022.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернуті позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до поверненні позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатим або безоплатним правочином.

12 лютого 2020 року при розгляді справи № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, Велика Палата Верховного Суду зазначила - Операції з позики грошових коштів оформлюються згідно вимогами статті 1046 «Договір позики» глави 71 Цивільного кодексу України. За договором позика одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. З момент передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині другій статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користі кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондуй обов`язок боржника з такої сплати.

Зважаючи на вищевикладене, позов в частині стягнення суми позики в розмірі 972750,00 грн. підлягає до задовлення в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 417721,83 грн. пені, то слід звернути увагу на наступне.

В обгрунтування таких позовних вимог про стягнення пені позивач посилається на положення ст.ст.610, 611 (п.3 ч.1), 549 ЦК України.

Однак, суд вважає, що такі вищенаведені норми права не є підставою в даному випадку для нарахування позивачем відповідачу пені і її стягнення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ чи будь-якому іншому розмірі.

Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки.

Таким чином, положеннями ст.ст.610, 611 (п.3 ч.1), 549 ЦК України, на які посилається відповідач, лише передбачені визначення поняття неустойки (пені) і можливість стягнення неустойки як правовий наслідок порушення зобов`язання у випадку встановлення цього договором чи законом.

Однак, позивач безпідставно не взяв до уваги вимог ст.551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки, предметом якої є грошові кошти, встановлюється або договором або законом.

Договорами №18 від 27 червня 2019, №19 від 27 червня 2019 року та №22 від 27 грудня 2019 року. не передбачено ні права позивача як кредитора отримати від боржника (відповідача) неустойку (пеню) у випадку порушення боржником свого грошового зобов`язання, ні розміру такої пені.

Також жодним законодавчим актом не передбачено такого правового наслідку порушення боржником свого зобов`язання щодо повернення позики (поворотної фінансової допомоги) як стягнення неустойки (пені) та не передбачено розміру неустойки (пені) за відповідне порушення зобов`язання.

Таким чином, в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 417721,83 грн. пені і позивачем у своєму позові не вказано конкретні правові підстави для стягнення такої суми пені, яка розраховувалась в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки не вказано ні конкретної умови договору, ні конкретного законодавчого акта, які б передбачали право позивача на отримання від відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення зобов`язання по поверненню позики (поворотної фінансової допомоги). А як вже зазначалось вище, умовами договорів №18 від 27 червня 2019, №19 від 27 червня 2019 року та №22 від 27 грудня 2019 року та жодним законодавчим актом не передбачено права позивача як кредитора отримати від боржника (відповідач) неустойку (пеню) та не передбачено розміру такої пені за порушення боржником свого грошового зобов`язання по поверненню позики (поворотної фінансової допомоги).

Додатково суд зазначає, що в п.1.7 листа Верховного Суду «Огляд судової практики Верховного Суду щодо забезпечення виконання зобов`язань» зазначено, що якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Таким чином, зважаючи на вищевказані обгрунтування заперечень відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 417721,83 грн. пені в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 417721,83 грн. грн. пені.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, то суд зазначає таке.

У своєму позові позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення 330471,06 грн. інфляційних втрат за період: 28.06.2020 24.09.2022р. (за договорами №№ 18, 19) та період 28.12.2020 24.09.2022 (за договором № 22), а також 60143,68 грн. 3% річних за період 28.06.2020 24.09.2022р. (за договорами №№ 18, 19) та період 28.12.2020 24.09.2022 (за договором № 22), посилаючись на ст.625 ЦК України як на правову підставу зазначених позовних вимог.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення-позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 р., № 259/2022 від 18.04.2022 р., № 341/2022 від 17.05.2022 р., № 573/2022 від 12.08.2022 р., № 757/2022 від 07.11.2022 р. продовжувався, відповідно до 25.04.2022р„ 25.05.2022р., 23.08.2022р., 21.11.2022р., 19.02.2023р.

Таким чином, в Україні з 24.02.2022р. введено воєнний стан і триває по даний час, а тому згідно вищенаведених положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач як позичальник за договорами поворотної фінансової допомоги №18 від 27 червня 2019, №19 від 27 червня 2019 року та №22 від 27 грудня 2019 року, укладеними з позивачем, звільнений від сплати, передбачених ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат та пені за порушення свого грошового зобов`язання в період з 24.02.2022р. і до завершення 30-денного строку з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідно, позивач безпідставно і всупереч положенням п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розрахунку інфляційних втрат і 3% річних включив у розрахунок період лютий-серпень 2022р. (щодо індексу інфляції) і період з 24.02.2022р. по 24.09.2022р. (щодо 3% річних).

Без врахування періоду лютий-серпень 2022р., протягом якого в Україні діяв воєнний стан, у зв`язку з чим відповідач як позичальник був звільнений від сплати інфляційних втрат за ст.625 ЦК України інфляційні нарахування становлять 128170,75 грн., а не 330471,06 грн., як зазначає позивач у своєму розрахунку.

Також без врахування періоду з 24.02.2022р. по 24.09.2022р., протягом якого в Україні діяв воєнний стан, у зв`язку з чим відповідач як позичальник був звільнений від сплати 3% річних за ст.625 ЦК України, 3% річних за період 28.06.2020р. - 23.02.2022р. становлять 43220,41 грн., а не 60143,68 грн. як зазначає позивач у своєму розрахунку.

Зважаючи на вищевикладене, з відповідача ДП «Дрогобицьке лісове господарство» в користь позивача слід стягнути: 972 750,00 грн. сума позики; 128 170,75 грн. сума інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 43 220,41 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що між адвокатом Вошик В.Б. та Маршалок С.С. підписано 05.09.2022 Договір про надання правничої допомоги, згідно якого адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати захист ОСОБА_1 та надавати йому правову допомогу.

Понесені витрати ОСОБА_1 , у зв`язку із наданням послуг правничої допомоги, становлять 15300,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт № 6166/22-ц/с від 01.05.2023 та платіжними інструкціями від: 30.12.2022 на суму 2000 грн.; 13.04.2023 на суму 5300 грн.; 21.04.2023 на суму 6000 грн. та 25.04.2023 на суму 2500 грн..

За замістом ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 12405,00 грн.

Вказані обставини свідчать, що витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 27705,00 грн. (15300,00 грн. + 12405,00 грн.), є обгрунтованими та пропорційними до предмета спору.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги (№18 від 27 червня 2019, №19 від 27 червня 2019 року та №22 від 27 грудня 2019) в сумі 1 144 141,16 (один мільйон сто сорок чотири тисячі сто сорок одну гривню 16 копійок) та 27705 грн. 00 коп. судових витрат, а всього: 1 171 846,16 грн. (один мільйон сто сімдесят одну тисячу вісімсот сорок шість гривень 16 клпійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.05.2023року.

Суддя О.В. Крамар