Справа № 674/202/23
Провадження № 2/674/182/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючий - суддя Сосна О.М., за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Філіпова Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначає, що 16.01.2019 дала в борг відповідачу грошові кошти в сумі 550 доларів США, які остання зобов`язалась повернути до 01.07.2019.

Також, 25.07.2021 позивачка дала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200 Євро, які остання зобов`язалась повернути до 01.12.2021. Зазначає, що оригінали розписок наявні у позивачки.

Однак відповідач ОСОБА_2 у вказані строки борг не повернула, чим не виконала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим звертається з позовом до суду та просить стягнути основний борг за розпискою від 16.01.2019 у сумі 550 доларів США, інфляційні втрати від суми боргу у сумі 807,50 доларів США та 3% річних у сумі 21268,50 доларів США; за розпискою від 25.07.2021 200 Євро основного боргу, інфляційні втрати у сумі 254,72 Євро та 3% річних у сумі 6,72 Євро.

Ухвалою від 24.02.2023 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 10.04.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Філіпов Ю.М. в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Відзиву не подавала, будь-яких заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не направляла.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.01.2019 ОСОБА_1 дала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 550 доларів США строком до 01.07.2019, на підтвердження чого відповідачем було складено розписку від 16.01.2019, копію якої позивачкою додано до матеріалів справи (а.с.9). 25.07.2021 ОСОБА_1 дала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 200 Євро строком до 01.12.2021, на підтвердження чого відповідачем було складено розписку від 25.07.2019, копію якої позивачкою додано до матеріалів справи (а.с.9).

Частиною 1 ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отже, між сторонами 16.01.2019 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримала в борг від позивачки грошові кошти в розмірі 550 доларів США строком до 01.07.2019 та 25.07.2021 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримала в борг від позивачки грошові кошти в розмірі 200 Євро строком до 01.12.2021.

Як вбачається із наданих позивачкою розписок взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконала, до суду жодних відомостей про зазначене не надала.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ст.533 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц та №373/2054/16-ц.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неповернуті грошові кошти у відповідній валюті: за договором позики від 16.01.2019 у сумі 550 доларів США та за договором позики від 25.07.2021 у сумі 200 Євро.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 807,50 доларів США та 254,72 Євро суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення зобов`язання, в якому кошти, виражені в еквіваленті в іноземній валюті, інфляційні втрати не стягуються, оскільки втрати від знецінення гривні відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 11.10.2017 у справі №423/468/16-ц та у постановах Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц, від 03.03.2021 у справі №130/2604/18.

З огляду на викладене, позовні вимоги у цій частині позову задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 21268,50 доларів США та 6,72 Євро суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідач порушила грошове зобов`язання, у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (Правова позиція Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12).

Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у гривні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Як вбачається із розписок від 16.01.2019 та 25.07.2021 зобов`язання виражене у валюті - доларах США та Євро, грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.

Таким чином за розпискою від 16.01.2019 підлягають стягненню з відповідача 3 % річних у сумі 59,63 доларів США (550 доларів США х 1319 днів х 3 :100 : 365).

За розпискою від 25.07.2021 підлягають стягненню з відповідача 3 % річних у сумі 7,22 Євро (200 Євро х 439 днів х 3 :100 : 365).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої заборгованості підлягають частковому задоволенню, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3% річних за прострочення грошового зобов`язання по розписці від 16.01.2019 у розмірі 59,63 доларів США та по розписці від 25.07.2021 у розмірі 7,22 Євро.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 16.01.2019 рокуу розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) доларів США основного боргу, 3% річних за прострочення грошового зобов`язання по розписці у розмірі 59 (п`ятдесят дев`ять) доларів 63 (шістдесят три) центи США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 25.07.2021 рокуу розмірі 200 (двісті) Євро основного боргу, 3% річних за прострочення грошового зобов`язання по розписці у розмірі 7 (сім) Євро 22 (двадцять два) євроценти.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 12 травня 2023 року.

Суддя О.М. Сосна