ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4125/22 Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д. В.
Провадження № 22-ц/818/887/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Маленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачова Вячеслава Олександровича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Державної Казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, Державної казначейської служби України в якому просить стягнути з державного бюджету України на його користь 1 000 000 000,00 грн, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди завданою бездіяльністю органів досудового розслідування.

Позов мотивовано тим, що ухваленням незаконного рішення про закриття кримінального провадження та неправомірної тривалої бездіяльності органів досудового розслідування, відповідачі спричинили йому моральні страждання та порушили його права як потерпілого.

Так, позивач 03.06.2019 року звернувся до ТУ ДБР розташованого у м.Полтава із заявою про вчинення кримінальних злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.366, ч.3 ст.371 КК України старшим слідчим СУ ГУНП в Харківській області Д.І. Дроботовим, співробітником СБУ у Харківській області Горбуновим М.М., а також іншими службовими та уповноваженими особами. Відомості внесені до ЄРДР за №0000839.

У вказаній заяві вказує, що з метою штучного створення доказів при розслідуванні кримінального провадження №0001587 слідчим СУ ГУНП в Харківський області Д.І.Дроботовим, співробітником СБУ у Харківській області Горбуновим М.М., а також іншими службовими та уповноваженими особами були внесені до офіційних документів неправдиві відомості та перевищення службових повноважень працівниками правоохоронного органу, що стало підставою незаконного затримання, тримання під вартою та кримінального переслідування позивача.

Розслідування у кримінальному провадженні проводилось трьома слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава. Так, перший слідчий Маслов Д.В., попри визнання позивача потерпілим та допитом позивача у якості потерпілого, не допускав його до участі у кримінальному провадженні у якості потерпілого.

В подальшому з 04.02.2020 року дане кримінальне провадження було прийнято у провадження старшим слідчим Мироненко Д.І., однак останній був звільнений у лютому 2021 року, так і не виконавши задоволені клопотання позивача про допит свідків.

09.03.2021 року старшим групи слідчих було призначено старшого слідчого Лісничу О.М., та у зв`язку з тим, що строк досудового розслідування спливав 10.03.2021 року не провівши жодної слідчої дії винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Зазначає, що процесуальним керівником прокурором Басулою Л.О. не забезпечено організацію та звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000839.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.05.2021 року постанова про закриття кримінального провадження від 10.03.2021 року була скасована, матеріали кримінального провадження №0000839 направлені до Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава для проведення подальшого розслідування.

Надалі старший слідчий Ліснича О.М. звернулась до слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова з клопотанням про поновлення процесуального строку на подачу клопотання про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000839, однак ухвалою слідчого судді від 01.09.2021 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

За вказаних обставин старшим слідчим Лісничою О.М. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі абз.2 п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Таким чином, зазначає, що посадові особи Харківської обласної прокуратури та ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава своїми діями та неналежним здійсненням контролю призвело до затягування проведення розслідування та закриття кримінального провадження.

Як наслідок, вказує, йому було завдано значних моральних страждань, які полягали у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності звернення до суду із заявами про усунення перешкод, як потерпілого від кримінального правопорушення, оскільки протягом тривалого часу був змушений витрачати свій час для звернення до суду за захистом своїх прав, втратив почуття безпеки, правову визначеність, віру у законність та справедливість влади. Тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації, а також кримінального переслідування та триманням під вартою. На підставі викладеного, просить стягнути на його користь розмір моральної шкоди, який оцінює у 1 000 000 000,00 грн.

Відповідач в особі Територіального управління ДБР надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в ході проведення досудового розслідування слідчим ТУ ДБР у м.Полтаві проведено в повній мірі низку процесуальних дій з метою встановлення істини та події кримінального правопорушення.

Представник відповідача наголосив на тому, що позов не містить жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про спричинення позивачу моральної шкоди. Крім того, зазначив, що правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем врегульовані КПК України та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Сам по собі факт звернення позивача із заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями відповідача. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та висунутими позивачем із власних міркувань, а також суб`єктивним ставленням до органів прокуратури та слідства.

Відповідач в особі Державної казначейської служби України надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Крім того, зазначає, що в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди. Сам по собі факт, що ухвалами слідчих суддів задовольнялись скарги позивача не підтверджує заподіяння шкоди, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю на настанням шкоди. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в особі Харківської обласної прокуратури надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в ході проведення досудового розслідування слідчим ТУ ДБР у м.Полтаві, під процесуальним керівництвом прокурора Харківської обласної прокуратури проведено в повній мірі низку процесуальних дій з метою встановлення істини та події кримінального правопорушення.

Процесуальним керівником прокурором Басулою Л.О. неодноразово надавались вказівки слідчим ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава щодо проведення слідчих (розшукових) дій, а також самостійно проводились слідчі дії та приймались процесуальні рішення.

Так, 11.10.2019 року розглянуто заяву ОСОБА_1 про визнання потерпілим, визнано ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, та проведено допит останнього. Крім того, прокурором Басулою Л.О. 25.11.2019 року підготовлено клопотання про тимчасовий доступ до документів, які мають охоронювану законом таємницю, яке задоволено слідчим суддею Ленінського районного суду м.Харкова.

Також зазначає, що ОСОБА_1 є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0001587 від 09.12.2017 року за ч.1 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, обвинувальний акт у якому перебуває на розгляді у Ленінському районному суді м.Харкова.

Таким чином, вважає, що позивач шляхом подачі скарг та заяв на працівників, які проводили досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні намагається уникнути кримінальної відповідальності.

Також зазначає, що звернення ОСОБА_1 до слідчого судді зі скаргою на дії слідчого та прокурора, зокрема щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження свідчать про реалізацію останнім права, передбаченого КПК України на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності Харківської обласної прокуратури.

Сам факт скасування постанови ухвалою слідчого судді не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалою слідчого судді.

Вважає, що незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідачів рішеннями, які були ним оскарженні в передбаченому КПК України порядку, або зобов`язання слідчих вчинити певні дії не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

При цьому, звертає увагу, що ухвалами слідчих суддів не встановлено неправомірних або незаконних дій службових осіб прокуратури. Також не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органу прокуратури та заподіяною шкодою, а отже позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Додатково вказує, що звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, правовою підставою для відшкодування такої шкоди є саме бездіяльність органів досудового розслідування, очевидна надмірна тривалість та неефективність досудового розслідування кримінального провадження і як наслідок закриття досудового розслідування у наслідок службової недбалості, що призвело до глибоких душевних страждань та переживань.

Відповідачем в особі Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві надано письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що доводи позивача, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, зводяться лише до незгоди останнього з проведеним досудовим розслідуванням, без надання відповідних належних доказів. Зазначив, що правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем врегульовані КПК України та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено можливості встановлення судом в порядку саме цивільного судочинства фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ТУ ДБР у м.Полтаві та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправними. Доводи позивача про завдання йому шкоди вважає абсолютно необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення його особистих майнових прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ткачов В.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок кримінального провадження через неефективне проведення досудового розслідування, несвоєчасне звернення до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування, осіб, які вчинили злочини, неможливо буде притягнути до кримінальної відповідальності, а права та законні інтереси потерпілого ОСОБА_1 залишились без належної охорони усупереч положенням ст.7 КПК України.

Вказує, що захисту прав позивача, як заявника у кримінальному провадженні не відбулося, адже орган досудового розслідування фактично імітував розслідування поза межами розумного строку незважаючи на вказівки слідчого судді до вчинення дій та скасування завідомо необґрунтованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 10.03.2021, жодних ефективних дій з метою забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто чинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, органом досудового розслідування не вчинено.

Зазначає, що у нього виникла зневіра до правоохоронних інститутів, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок закриття кримінального провадження через бездіяльність правоохоронних органів, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТУ ДБР у м. Полтава просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи ОСОБА_1 та його представника по суті зводяться лише до їх незгоди з прийняттям процесуальних рішень слідчими та прокурором у кримінальному провадженні.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано і матеріали справи не містять належних і допустимих доказів факту завдання йому шкоди, у тому числі в матеріалах справи відсутні будь-які висновки належних психологів-спеціалістів, експертів тощо щодо того, що ОСОБА_1 відчував постійні тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння саме через відповідні дій ТУ ДБР у м. Полтава та Харківської обласної прокуратури.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснень учасників справи, які з`явитися у судове засідання, відповідно до ст. 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава та Харківської обласної прокуратури у справі не встановлено.

Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_1 є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0001587 від 09.12.2017 року за ч.1 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, обвинувальний акт у якому перебуває на розгляді у Ленінському районному суді. При цьому розгляд справи не завершений, обставини вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_1 наразі не встановлені обвинувальним вироком суду, так само як і відсутній виправдувальний вирок за реабілітуючих обставин відносно останнього.

Правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та ТУ ДБР врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судовим розглядом встановлено, що 03 червня 2019 року позивач в порядку ст. 214 КПК України звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 371 КК України, однак відповідні відомості до ЄРДР не були внесені.

Як на підставу звернення із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, ОСОБА_1 посилається на те, що уповноваженими особами слідства під час виконання ними службових повноважень у кримінальному провадженні №0001587 від 09.12.2017 року вчинені дії з метою фальсифікації доказів у кримінальному провадженні, в результаті чого у відношенні до позивача в рамках вказаного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, проведення обшуку в квартирі позивача та направлення обвинувального акту до суду.

26 липня 2019 року слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави постановив ухвалу, якою зобов`язав уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 03.06.2019 року.

Вищевикладені відомості були внесені до ЄРДР 10.09.2019 року за №0000839 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 26.07.2019 року.

Постановою прокурора Прокуратури Харківської області Басули Л.О. про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 13.09.2019 року, наявної в матеріалах кримінального провадження, матеріали досудових розслідувань кримінальних правопорушень у кримінальних провадженнях №0000839, №0000840, №0000841 об`єднано в одне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за №0000839.

11.10.2019 року процесуальним керівником прокурором у кримінальному провадженні Басулою Л.О. розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09.10.2019 року про визнання його потерпілим та 22.11.2019 року прокурором допитано ОСОБА_1 як потерпілого, про що свідчить протокол допиту потерпілого, наявний в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження №0000839 встановлено, що слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава, а також прокурором Басулою Л.О. в ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження проводилась низка процесуальних дій для встановлення істини та події кримінальних правопорушень, такі як допит свідків, звернення до суду із клопотаннями про тимчасовий доступ до речей і документів, призначення експертизи тощо, а також розглядались клопотання позивача, які фактично надходили до слідчого, за результатами яких ОСОБА_1 надавались вмотивовані відповіді.

10.03.2021 року старшим слідчим Другого слідчого відділу (із дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Лісничою О. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000839 від 10.09.2019 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.3 ст.371, ч.2 ст.366 КК України у діях слідчого СУ ГУНП в Харківській області Дроботова Д.І., діях слідчого УСБУ в Харківській області Горбунова М.М.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.05.2021 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову старшого слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Лісничої О.М. від 10.03.2021 року про закриття кримінального провадження №0000839. Матеріали кримінального провадження №0000839 направлено до Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві для проведення подальшого розслідування.

В подальшому, як встановлено матеріалами справи, старший слідчий Другого слідчого відділу (із дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Ліснича О.М. звернулась до Ленінського районного суду м.Харкова з клопотанням про подовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000839 від 10.09.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.3 ст.371, ч.2 ст.366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 30.08.2021 року у задоволенні клопотання слідчого відмовлено, у зв`язку з чим старшим слідчим Другого слідчого відділу (із дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Лісничою О.М. прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000839 від 10.09.2019 року на підставі абз.14 п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Дії (бездіяльність) ТУ ДБР, розташованого у місці Полтаві, внаслідок яких було завдано моральної шкоди ОСОБА_1 є предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого завдання шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, в ухвалах слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві у цій справі було оспорювання процесуальної діяльності та незгода з прийнятими процесуальними рішеннями.

Зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на наявність якої посилається позивач. Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20) та від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20).

При цьому позивач не позбавлений можливості в межах КПК України захищати свої права та доводити обставини щодо порушення його прав в межах досудового слідства, які були ним наведені в якості підстав цивільного позову, що був розглянутий судом у даній цивільній справі, - в межах кримінального провадження у іншій справі, де йому було висунуто звинувачення у кримінальному правопорушенні. У разі їх доведення судом у кримінальній справі позивач має передбачений ст. 1176 ЦК України ефективний спосіб відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачова Вячеслава Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.