Постанова

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 201/8674/19

провадження № 61-4834св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Воробйової І. А., Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяна Василівна, ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Клочков Сергій Олександрович, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року у складі судді Антонюка О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2022 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію.

На обґрунтування позову посилалася на таке.

21 липня 2017 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діалог-Плюс» (далі - ТОВ «Діалог Плюс») укладені договори купівлі-продажу майнових прав № 3-6-178 та № 5-5-295.

Надалі за угодами про відступлення права вимоги та зобов`язань за договорами купівлі-продажу майнових прав від 07 вересня 2017 року покупця було змінено з ОСОБА_4 на неї ( ОСОБА_1 ), вона отримала всі права та обов`язки за вказаними договорами.

Предметом зазначених договорів була купівля-продаж майнових прав на квартири з будівельними номерами 178 та 295 відповідно на АДРЕСА_1 . Договорами передбачено, що приймання-передача майнових прав здійснювалась за актами приймання-передачі майнових прав після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта та проведення покупцем повного розрахунку.

Зокрема приймання-передача квартир здійснюється сторонами договорів за актами приймання-передачі квартир у строк та порядку, встановленому для приймання-передачі майнових прав на квартири. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення актів приймання-передачі майнових прав та актів приймання-передачі квартир.

Вона свій обов`язок з оплати майнових прав виконала, що підтверджується меморіальним ордером № Н0905TLK65 на суму 500 000,00 грн, меморіальним ордером № Н0905F9HP1 на суму 122 800,00 грн, про що їй була видана довідка від 08 вересня 2017 року № 08/09-4 щодо майнових прав на квартиру з будівельним номером 178 .

Також вона сплатила за майнові права на квартиру № 295 , що підтверджується меморіальним ордером № Н090492GAA на суму 713 700,00 грн, меморіальним ордером № Н0905T7DP5 на суму 79 500,00 грн, про що їй була видана довідка від 08 вересня 2017 року № 08/09-5 щодо майнових прав на квартиру з будівельним номером 295 .

Після завершення будівництва ТОВ «Діалог-Плюс» змінило нумерацію квартири з 178 на 174, з 295 на 291, а 16 листопада 2018 року за нею було зареєстровано право власності на квартири за № 178 та № 291 .

14 січня 2019 року їй стало випадково відомо про те, що спірні квартири їй не належать і право власності на них зареєстровано за ОСОБА_2 на квартиру № 174 та за ОСОБА_3 на квартиру № 291 .

Надалі було з`ясовано, що 04 грудня 2018 року державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - державний реєстратор) Третяк Т. В., нібито за її заявою та в її особистих інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , скасувала державну реєстрацію права власності на квартири № 174 та № 291 відповідно та скасувала відкриття розділів за цими квартирами.

Зазначала, що вона не подавала жодних заяв державному реєстратору ОСОБА_6 та вважає, що такі дії вчинені посадовими особами ТОВ «Діалог-Плюс» з метою заволодіння зазначеними квартирами.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тобто права власності на спірне нерухоме майно у неї в установленому законом порядку не виникло, адже ТОВ «Діалог-Плюс» не передавало ОСОБА_1 майнові права на квартири та самі квартири, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про витребування майна і визнання права власності за позивачкою на об`єкт інвестування.

Суд першої інстанції також зазначив, що позивачка не заявляла вимог про визнання правочинів, на підставі яких відповідачі стали власниками спірних об`єктів нерухомості, недійсними, вона обрала неефективний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2022 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачка не є власником спірного майна, тому статті 387, 388 ЦК України про витребування майна із чужого незаконного володіння не застосовуються до спірних правовідносин. Тому обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та правовим наслідкам такого порушення, тобто такий спосіб захисту не є ефективним, що є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачка не заявляє вимог про визнання правочинів, на підставі яких відповідачі стали власниками спірних об`єктів нерухомості, недійсними. Тобто, на її думку, очевидно право власності на вказані квартири повинно бути як у неї, так і у відповідачів.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановлювали обставин вибуття майна з власності позивачки, а підтримали позицію відповідачів, що позивачка нібито взагалі не набула права власності на майно.

Суди допустили відступ від правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема не врахували, що визнання в судовому порядку правочину недійсним не призведе до повернення майна власнику, що інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна.

Суди, зазначаючи, що позивачка витребовує майно, яке їй не належить, не врахували доказів, на підтвердження факту належного виконання договорів купівлі-продажу майнових прав, факт трансформації майнових прав у власність шляхом реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Також суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування доказів та про допит свідків, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 910/7664/19, від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16; недослідження зібраних у справі доказів (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); необґрунтоване відхилення клопотання про витребування, дослідження доказів, допит свідків щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

У серпні 2022 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Скочко О. А., просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

На обґрунтування відзиву посилаються на те, що позивачка не стала власницею ні майнових прав, ні спірних квартир, тому помилково посилається на вимоги статті 388 ЦК України. Твердження позивачки про те, що вона не відмовлялась від своєї власності, не підтверджені належними доказами.

У листопаді 2022 року надійшли пояснення, в яких позивачка просить врахувати висновок Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 201/8652/19.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Клочоков С. О., на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди встановили, що 21 липня 2017 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Діалог-Плюс» укладені договори купівлі-продажу майнових прав

№ 3-6-178 та № 5-5-295 (т. 1, а. с. 5-8, 11).

Надалі за угодами про відступлення права вимоги та зобов`язань за договорами купівлі-продажу майнових прав від 07 вересня 2017 року покупця було змінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , яка отримала всі права та обов`язки за вказаними договорами (т. 1, а. с. 12).

Предметом вказаних договорів була купівля-продаж майнових прав на квартири з будівельними номерами 178 та 295 відповідно на АДРЕСА_1 .

Договорами передбачено, що приймання-передача майнових прав здійснювалась за актами приймання-передачі майнових прав після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта та проведення покупцем повного розрахунку.

Приймання-передача квартир здійснюється сторонами договорів за актами приймання-передачі квартир у строк та порядку, що встановлені для приймання-передачі майнових прав на квартири. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення актів приймання-передачі майнових прав та актів приймання-передачі квартир.

Позивачка свій обов`язок з оплати майнових прав виконала, що підтверджується меморіальним ордером № Н0905TLK65 на суму 500 000,00 грн, меморіальним ордером № Н0905F9HP1 на суму 122 800,00 грн, про що позивачці була видана довідка від 08 вересня 2017 року № 08/09-4 щодо майнових прав на квартиру з будівельним номером 178 .

Також позивачка сплатила за майнові права на квартиру № 295 , що підтверджується меморіальним ордером № Н090492GAA на суму 713 700,00 грн, меморіальним ордером № Н0905T7DP5 на суму 79 500,00 грн, про що позивачці була видана довідка від 08 вересня 2017 року № 08/09-5 щодо майнових прав на квартиру з будівельним номером 295 .

Після завершення будівництва ТОВ «Діалог-Плюс» змінило нумерацію квартир з 178 на 174, з 295 на 291, а 16 листопада 2018 року право власності на квартири № 178 та № 291 було зареєстровано за позивачкою.

Пунктом 1.4 договору від 21 липня 2017 року № 3-6-178 передбачено, що передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта та проведення покупцем повного розрахунку.

Приймання-передача квартир здійснюється сторонами договорів за актами приймання-передачі квартир у строк та порядку, що встановлені для приймання-передачі майнових прав на квартири. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення актів приймання-передачі майнових прав та актів приймання-передачі квартир.

Подібні положення містить договір купівлі-продажу майнових прав від 21 липня 2017 року № 5-5-295 щодо майнових прав на квартиру з будівельним № 295 .

04 грудня 2018 року державний реєстратор ОСОБА_6 скасувала державну реєстрацію права власності на квартири № 174 та № 291 та скасувала відкриття розділів за цими квартирами.

У січні 2019 року позивачці стало відомо, що право власності на спірні квартири зареєстровано за відповідачами: за ОСОБА_2 на квартиру № 174 , за ОСОБА_3 на квартиру № 291 .

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).

У частині перші статті 388 ЦК України визначено перелік підстав, за яких власник майна має право витребовувати своє майно, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (підпункт 3 зазначеної статті).

Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, зазначено, що в разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником. Оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи. Таким чином, інвестор наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має.

Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження

№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Отже, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, зазначено, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначено, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсний у силу закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного встановлення обставин справи, не надали належної оцінки наявним у справі доказам, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, формально розглянули справу, дійшли помилкових висновків про обрання позивачкою неефективного способу захисту та дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначаючи, що ТОВ «Діалог-Плюс» акти приймання-передачі майнових прав та квартир з ОСОБА_1 не підписувало, майнові права на квартири № 174 , № 291 не передавало, як і не передавало самі квартири, крім того, ОСОБА_7 , від імені якого поставлений підпис на наданих позивачем актах, зазначені документи не підписував і станом на 14 листопада 2018 року директором ТОВ «Діалог-Плюс» не був, та вважаючи, що позивачка не набула майнових прав на спірні квартири, а отже, не була і їх власником, тому не може звертатися до суду з таким позовом, не врахували та не надали належної правової оцінки тому факту, що право власності ОСОБА_1 на зазначені квартири було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та 16 листопада 2018 року були внесені відповідні записи.

Проте, за невстановлених судами обставин, позивачка позбулася такого права, про що до Реєстру були внесені відповідні записи.

Без встановлення підстав для внесення записів про припинення права власності позивачки на спірні квартири неможливо дійти обґрунтованих та однозначних висновків у цій справі.

Суди попередніх інстанцій не встановили обставин внесення відповідних записів та не дослідили підстав для скасування раніше зареєстрованого права власності за позивачкою на спірні об`єкти нерухомого майна, що має вирішальне значення для правильного вирішення цього спору.

Висновки судів про те, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту та не заявляла вимог про визнання правочинів, на підставі яких відповідачі стали власниками спірних об`єктів нерухомості, недійсними, не відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

З урахуванням наведеного рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд враховує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій у порушення норм процесуального права не встановили обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки, внаслідок чого правильність застосування судами норм матеріального права викликає обґрунтовані сумніви, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суд першої інстанції має врахувати викладене, розглянути справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази у їх сукупності, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами касаційного перегляду рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2022 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: ' І. А. Воробйова

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

В. В. Яремко