КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/432/23
УХВАЛА

11.05.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки, в якій позивач просить суд:

- скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ОД97 від 21.10.2020, зареєстрованої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича, індексний номер: 54808133 від 27.10.2020 про реєстрацію зміни до права власності ОСОБА_1 (номер запису про право власності - 35731183) на об`єкт нерухомого майна - нежилі приміщення магазину-офісу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити земельну ділянку шляхом приведення самочинно реконструйованого об`єкту - нежитлових приміщень магазину-офісу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 до попередньої конфігурації та площі 54,1 кв.м, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину-офісу від 28.02.2020 за № 356, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорчук Т.М.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Разом з позовом, керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради подав заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, посадовим особам Міністерства юстиції України та посадовим особам територіальних органів Міністерства юстиції України вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

В обґрунтування заяви, керівник прокуратури посилається на те, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Денисом Володимировичем прийнято рішення від 27.10.2020 № 54808133, яким внесено зміни до права власності ОСОБА_1 (номер запису про право власності - 35731183) на об`єкт нерухомого майна - нежилі приміщення магазину-офісу, загальною площею 54,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зміни загальної площі об`єкту з 54,1 кв. м на 80,7 кв. м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

Підставою для реєстрації таких змін державним реєстратором зазначено наступні документи: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, № ОД 97, яка видана Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради; витяг № 202402100 від 28.02.2020, видавник ДРРП; договір купівлі-продажу № 356 від 28.02.2020, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорчук Т.М.; технічний паспорт № 430/20 від 23.10.2020, виданий ТОВ «ОДЕСЬКЕ БТІ».

З вищевказаного керівник прокуратури стверджує, що прийняття державним реєстратором рішення № 54808133 від 27.10.2020 про внесення змін до права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежилі приміщення магазину - офісу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 про збільшення загальною площі об`єкту до 80,7 кв. м відбулось з порушенням вимог містобудівного законодавства та з порушенням права власності на землю територіальної громади міста Одеси з огляду на наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.02.2020, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 нежилі приміщення магазину-офісу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які в цілому складаються з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 54,1 кв. м.

Згідно листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1715/01-11, 1650/04-11 від 13.12.2022, адміністрацією 08.12.2022 проведено обстеження об`єкта самочинного будівництва - реконструйованих нежитлових приміщень магазину-офісу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження встановлено, що за вказаною адресою зафіксовано факт розміщення нежитлового приміщення, а саме аптеки «Анкор». Оглядом зафіксовано, що дане приміщення збільшено шляхом добудови, орієнтовно площею 30 кв.м (акт обстеження від 08.12.2022).

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 04.06.2020 зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт № ОД 57 з реконструкції нежитлових приміщень магазину-офісу без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 21.10.2020 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 97 з реконструкції нежитлових приміщень магазину-офісу без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вказаної декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 97, ОСОБА_1 в п. 13 «інформація про документ, що посвідчує право власності та користування земельною ділянкою» зазначено, що відповідно до п. 7 Постанови КМУ № 466 від 13.04.2011 відомості щодо земельної ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкції або капітального ремонту автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення.

Крім того, із п.п. 14, 15, 16 вказаної декларації вбачається, що загальна площа нежитлових приміщень, за адресою: АДРЕСА_1 , становить - 80,7 кв. м.

Таким чином, керівник прокуратури стверджує, що після проведення реконструкції приміщень фактично змінилась їх загальна площа. При цьому, оскільки останні розташовані на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку, вказане свідчить про зміну геометричних розмірів фундаментів приміщень у плані, тобто прибудову на земельній ділянці.

З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-3/347П від 16.12.2022 встановлено, що керуючись Порядком взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.03.2018 № 135, посадовою особою Управління державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради 16.01.2021 із залученням представників Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Інспекції з благоустрою м. Одеси Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради проведено комісійне обстеження об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами обстеження встановлено, що за вказаною адресою до нежитлового приміщення магазину-офісу здійснено прибудову (одноповерхову) з влаштуванням фасадного входу, розмірами 3,5 м на 6,4 м, яка являє собою одноповерхову споруду, одна із сторін (зовнішня стіна) побудована із червоної цегли, дві інші - скляні віконні та дверний блоки.

З посиланням на викладене, керівник прокуратури зазначає, що замовником будівництва ОСОБА_1 внесено недостовірні відомості до декларації про готовність до експлуатації об`єкта № ОД 97 від 21.10.2020, зареєстрованої Управлінням ДАБК Одеської міської ради, в частині здійснення реконструкції об`єкту без змін геометричних розмірів та інформації про документ, що посвідчує право власності та користування земельною ділянкою, оскільки така інформація не зазначається лише у разі дійсно проведення реконструкції без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, що є порушенням Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011.

За наслідком чого, керівник прокуратури вважає, що ОСОБА_1 під виглядом реконструкції без змін геометричних розмірів фундаментів фактично добудовано частину приміщення - торгівельного залу на земельній ділянці, що для вказаної цілі не відводилась, а реконструкція нежитлових приміщень та збільшення їх геометричних розмірів фундаментів у плані відбулось за рахунок земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що належить територіальній громаді міста Одеси.

Таким чином, в результаті проведення вказаної реконструкції з комунальної власності вибула земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 26,6 кв.м.

Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів ОМР № 01-19/1598 від 15.12.2022 рішення про надання у власність, оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 Одеською міською радою не приймалось.

Звернення від ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 до Одеської міської ради не надходили.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за №10-15-0.3-25/2-23 від 03.01.2023 повідомлено прокуратуру, що за інформацією Відділу № 5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області згідно наявних Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31.12.2012, відсутні відомості щодо реєстрації правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, згідно відомостей Державного земельного кадастру, відсутні відомості щодо реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За наявною інформацією, до Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, який ведеться відділом № 6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, документація із землеустрою на земельну ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час не надходила.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності або користування (оренди) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за жодною особою не зареєстровано, земельна ділянка під вказаним об`єктом нерухомості - не сформована.

Від Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (лист № 01-15/286 від 08.12.2022) надійшла інформація, що за даними архіву та відділу загального листування містобудівні умови та обмеження (будівельні паспорти) для проектування об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1 в департаменті не зареєстровані. Будь-які звернення від гр. ОСОБА_1 з питання надання містобудівних умов та обмежень, (будівельних паспортів) щодо реконструкції нежитлових приміщень магазину-офісу за адресою: АДРЕСА_1 в департаменти не значаться.

На підставі вищевикладених посилань, керівник прокуратури стверджує, що ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , що порушує інтереси територіальної громади м. Одеси.

Також, керівник прокуратури зазначає, що вище встановлені обставини, зумовили звернення в інтересах держави в особі Одеської міської ради до суду з цим позовом про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки.

Крім того, керівник прокуратури вказує, що у зв`язку з пред`явленням цього позову, ОСОБА_1 у будь-який час може здійснити подальшу перереєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості на третіх осіб, які не є стороною у спорі, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить реальне виконання судового рішення та поновлення порушених інтересів територіальної громади м. Одеса, створить умови для необхідності звернення до суду з іншими позовами.

За наслідком чого, керівник прокуратури вважає наявними підстави для забезпечення позову у заявлений спосіб.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Одночасно, судом враховуються висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.06.2021 року по справі № 308/8567/20, відповідно до яких законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

За наслідком викладеного, розгляд заяви про забезпечення позову підлягає негайному розгляду у строки передбачені ст. 153 ЦПК України.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, однак з метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення і з`ясування усіх обставин по справі, ухвалою суду від 08.05.2023 ркоу вказану заяву було призначено судом до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.05.2023 року.

11.05.2023 року до суду надійшли від представника відповідачки письмові заперечення проти задоволення вищевказаної заяви, з посиланням на: відсутність ризиків утруднення чи неможливості виконання іршення суду, у разі задоволення позову; а також відсутності підстав для звернення прокурора з цим позовом.

В судовому засіданні призначеному на 11.05.2023 року прокурор Київської окружної прокуратури міста Одеси та представник позивача Одеської міської ради підтримали заяву про забезпечення позову та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаної заяви, просила суд відмовити у її задоволенні, підтримавши доводи викладені у письмових запереченнях проти задоволення заяви.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, вбачається, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №101 від 04.05.2023 року, за ОСОБА_1 28.02.2020 року зареєстровано прав власності на нерухоме майно нежилі приміщення магазину-офісу, загальною площею 54,1 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1 , запис про право власності 35731183, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

27.10.2020 року до вказаного запису про право власності державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Денисом Володимировичем внесено зміни до Реєстру, на підставі винесеного рішення за індексним номером: 54808133 від 27.10.2020, яким змінено об`єкт нерухомого майна на - нежитлові приміщення магазину-офісу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Разом з тим, прокурор Київської окружної прокуратури міста Одеси та представник Одеської міської ради стверджують, що вказана державна реєстрація та проведена відповідачкою реконструкція нежилих приміщень магазину-офісу, загальною площею 54,1 кв.м., розташованих в АДРЕСА_1 , внаслідок чого збільшилась площа останніх, є протиправними, та ОСОБА_1 без належних документів самовільно зайнято земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 26,6 кв.м., яка належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Отже, судом встановлено, що між сторонами по справі виник спір стосовно набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення магазину-офісу, загальною площею 80,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення магазину-офісу, загальною площею 80,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, що в свою чергу оспорюється позивачем, який вважає недостатніми прав для набуття права власності на це майно.

За наслідком чого,суд вважає, що заявлені заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, за реєстраційним номером 101, співрозмірними заявленим позовним вимогам, такими, що відносяться до предмету позову в цій справі.

Так, суд вважає підставними доводи прокурора та позивача у справі, що невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, з урахуванням того, що до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачем спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, здійснені додаткові дії з будівництва/реконструкції спірного об`єкту нерухомості, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Також, приймаючи повноваження суб`єктів державної реєстрації прав, які врегульовані статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до яких зокрема належить забезпечення проведення державної реєстрації прав, суд вважає наявними підстави для встановлення вищевказаної заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна за реєстраційним номером 101, саме суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, до яких належать: державні реєстратори прав на нерухоме майно, нотаріуси, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації.

Разом з тим, суд зазначає, що у відповідності до статті 7 вказаного Закону передбачені повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав.

Так, Міністерство юстиції України:

1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;

2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;

3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;

4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;

5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

9-1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 8 Закону, Територіальні органи Міністерства юстиції України в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність:

2) розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та приймають обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

3) складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

4) організовують роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

5) приймають рішення про тимчасове блокування доступу державних реєстраторів до Державного реєстру прав у випадках, передбачених цим Законом;

6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Приймаючи вищевказані повноваження Міністерства юстиції України та Територіальні органи Міністерства юстиції України, прокурором та позивачем не доведено в чому полягає необхідність у встановленні заборони саме цьому суб`єкту, оскільки останній не є суб`єктом зокрема щодо проведення державної реєстрації прав, а здійснює контроль у сфері державної реєстрації прав.

-На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню шляхом встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна нежитлових приміщень магазину-офісу, загальною площею 80,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

-При вирішенні заяви про забезпечення позову суд враховує положення ст.ст. 317, 321 ЦК України і вважає, що обраний прокурором у заяві про забезпечення позову вид забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчинення щодо спірного майна певних дій, не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, як власника майна, оскільки це не перешкоджає йому володіти та користуватись нерухомим майном, а лише обмежується можливість ним розпоряджатись та вчинити щодо нього певні дії, пов`язані зі зміною.

-Отже, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав держави.

-Крім того, вжиття судом вказаних у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення не є тотожними з позовною вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки, оскільки такі заходи є тимчасовими і застосовуються з метою надання можливості прокурору довести у суді факт порушення прав та законних інтересів держави і їх поновлення в межах одного цього судового провадження, без нових звернень до суду.

-Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

-Судом під час розгляду цієї заяви не встановлено підстав вважати, що існують обставини, з якими законодавець пов`язує обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України,приймаючи, що вжиті заходи забезпечення позову не перешкоджають відповідачеві володіти та користуватись належним спірним нерухомим майном.

-Одночасно суд роз`яснює, що відповідач у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, не позбавлений права після застосування судом заходів забезпечення позовуна звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/13946/23 за позовною заявою керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки, а саме:

-Встановити заборону суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Повний текст ухвали суду складено 12.05.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.