Справа № 346/104/23
Провадження № 2-о/346/55/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань: Максим`юк М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою просив встановити факт смерті його батька: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок участі в антитерористичній операції, на території Донецької та Луганської області.

Ухвалою від 20 січня 2023 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання на 24 лютого 2023 року на 14 годину 00 хвилин, однак судове засідання відкладалось у зв`язку із необхідністю забезпечення права заінтересованої особи подати належні пояснення щодо заяви про встановлення факту, відповідно до її дійсного змісту. І суд давав таку можливість двічі.

В останнє суд відклав проведення судового засідання на 19 червня 2023 року, 14 годину. Але учасники справи, хоча і були повдомлені належним чином (а.с.55-60), у судове засідання не з`явились, і причини своєї неявки не повідомили, тому суд на підставі статті 223 ЦПК України провів розгляд справи без їх участі, і в силу положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

При цьому суд врахував, що всі учасники отримали SMS-повідомлення із текстом повістки. І тому, на підставі статті 6 «право на справедливий суд» Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року (де було розглянуто питання тривалості розгляду справи, але його висновок суд вважає цілком застосовним і до цієї справи), суд проводив розгляд справи за відсутності учасників, оскільки вони як сторони у справі протягом більш ніж трьох місяців не вжили жодних заходів аби дізнатись про стан відомого їм судового провадження та забрати повістку. А про існування провадження саме у Коломийському міськрайонному суді їм було відомо, оскільки вони одержавали SMS-повідомлення (заінтересована особа отримувала повістки, а представник заявника смс-повідомлення та телефонограму).

Позиції учасників справи.

Позиція заявника. 24 лютого 2022 указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Але заявник вважає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме, як чоловік, чий близький родич (батько) загинув під час проведення АТО. Зазначав, що його батько ОСОБА_2 , брав участь у антитерористичній операції на території Донецькій та Луганській областях в період з 31.07.2014 року по 12.02.2015 року та отримав статус учасника бойових дій, але 25.08.2015 року його батько звільнився з військової служби у зв`язку із хворобою та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Причиною його смерті послужило захворювання, що пов`язано із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з протоколу ВЛК про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень. І тому просить встановити факт настання смерті його батька ОСОБА_2 , внаслідок його участі в антитерористичній операції на території Донецькій та Луганській областях (АТО).

Позиція заінтересованої особи. 06.03.2023 року подано пояснення в яких вказано, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 , заявнику потрібно для отримання належного утримання з боку держави, у зв`язку із втратою годувальника та одноразової грошової допомоги, а отже має місце спір про право.

Суд знову відзначає, що він двічі направляв на адресу заінтересованої особи ухвалу, яка ула отримана, і якою суд встановлював додаткові строки для надання заінтересованою особою інших виправлених пояснень, відповідно до дійсного змісту заяви та її мети, але пояснення змінені не були.

Оцінка суду обставин у справі.

Відповідно до паспорта громадянина України, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Коломия, та має РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с.4,5).

З огляду на зміст довідки військового комісара від 07 грудня 2018 рок та паспорта громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проходив службу в Збройних Силах, з 31.07.2014 року по 25.08.2015 року, і в тому числі брав участь в антитерористичній операції на території Донецькій та Луганській областях в період з 03.09.2014 року по 06.01.2015 року та із 16.01.2015 року по 12.02.2015 року (а.с. 7,6).

ОСОБА_2 мав посвідчення інваліда 2-ї групи та учасника бойових дій (а.с.8), а також був нагороджений відзнакою "за бойову звитягу" та медаллю "Захисника вітчизни" (а.с.9).

Наказом командира ВЧ від 17.08.2015 №87-РС ОСОБА_2 був звільнений з військової служби у запас, а 25 серпня 2015 року виключений зі списків особового складу військової частини (а.с.10).

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер (а.с.11). Але витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв встановлено, що його захворювання і причина його смерті, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.12).

А 05 січня 2023 року, ОСОБА_1 подав до суду заяву про встановлення факту смерті його батька: ОСОБА_2 , внаслідок його участі у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, яку змінив 19 січня 2023 року, після залишення її без руху судом (а.с.1-2,17-18).

Разом з цим суд відзначає, що як вказано ОСОБА_1 у його заяві, метою встановлення названого факту є отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Оцінка суду

щодо можливості розгляду судом такого факту для названої мети.

Положення частини 1 статті 293 ЦПК України передбачають, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

І дійсно, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). При цьому, в силу положень частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені такі факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

І застосовуючи вказані норми процесуального права, суд враховує висновки, вказані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18, провадження № 14-567цс18), зокрема про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Разом з цим, що стосується першої умови, тобто визначення юрисдикції суду щодо встановлення фактів, суд враховує і застосовує висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений нею у постанові від 23 травня 2022 року (справа № 539/4118/19), за яким: визначаючи, чи пов`язується із встановленням факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, слід застосовувати положення статті 1 Цивільного кодексу України. За змістом частини 1 статті 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

І тому, у частині, яка стосується визначення публічно-правових відносин, суд послуговується висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, наданого ним у постанові від 23 січня 2023 року (справа № 214/1309/21) за яким: відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; За змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин; Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій; Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21).

Як вже було встановлено судом у цій справі, метою встановлення заявником факту смерті батька, внаслідок його участі у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, є отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Отже факт, який він просить встановити має юридичне значення.

Проте визначаючи, чи пов`язується із встановленням такого факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, і застосовуючи положення статті 1 ЦК України, суд констатує, що встановлення цього факту не впливає на виникнення у заявника певних цивільних прав чи обов`язків. Оскільки, як він сам вказує, мета встановлення факту є отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Тобто, мова йде не про встановлення такого факту для виникнення або його використання у подальшому у цивільних відносинах для виникнення, зміни або припинення особистого чи майнового права заявника, а його використання, по суті, для відстрочки від виконання конституційного обов`язку кожного громадянина України по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, тобто держави, який передбачений статтею 65 Конституції України.

Але справи про встановлення факту смерті батька, внаслідок його участі у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, для виникнення у заявника права або припинення чи зміни обов`язку у публічно-правових відносинах, зокрема у сфері проходження військової служби (встановлення, зміни або припинення правовідносин військовослужбовців чи військовозобов`язаних), у окремому провадженні, у порядку цивільного судочинства, розгляду не підлягають. Оскільки це буде суперечити частині 1 статті 293, пункту 5 частини 2 статті 293 та частині 2 статті 315 ЦПК України та висновкам Верховного Суду, викладеним вище.

Тому суд вважає обгрунтованим правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладено ним у постанові від 23 січня 2023 року (справа №214/1309/21) за яким, приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Відповідно для цієї справи, не має значення чи заявник вже звертався до заінтересованої особи, як територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізації (п.1 "Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки", затвердженого постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року), чи до будь-якої призовної комісії чи ні, або хоче наперед отримати рішення суду про встановлення факту, до звернення до ТЦК СП чи призовної комісії, яка має право приймати відповідне рішення без втручання суду (п.9 вказаного Положення), заявлений заявником факт, не може бути розглянутий у порядку окремого провадження, у цивільному судочинстві. Оскільки, якщо відповідний ТЦК СП чи призовна комісія відмовить заявнику у оформленні чи наданні відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, спір щодо цього, як і встановлення факту, який просить встановити заявник, є юрисдикцією адміністративного суду.

Таким чином, в силу положень частини 1 статті 293, пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 2 статті 315 ЦПК України, і зважаючи на пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки справа заявника не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, її слід закрити.

Отже, керуючись статтями 2,10,19,23,34,76-113,182-183,258-259,263-265,268,272-273,293-294,315, 319,351,355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Закрити провадження у даній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що розгляд його справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні під час її проголошення з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено 26 червня 2023 року.

Суддя Коваленко Д. С.