ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5222/23 Справа № 185/2844/23 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А.С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровсьокї області віл 28 березня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (суддя першої інстанції Зінченко А.С.),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулось до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави повернуто позивачу.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась Товариство та подало апеляційну скаргу, вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, не було досліджено докази стосовно актуальності банківського рахунку станом на січень 2020 року.

В.о. директора Товариства Крисевич В.П., просила ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року скасувати та направити справу для вирішення питання відкриття провадження.

Відзив апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про повернення заяви, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву позивачеві на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоліки позовної заяви не були усунуті, а саме, на виконання ухвали суду від 06.03.2023 року не надано оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Документи, що підтверджують сплату судового збору додаються в оригіналах.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з частинами першою та третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом, Товариством було надано копію платіжного доручення № 1308 від 29 січня 2020 року про сплату судового збору у сумі 3320,84 грн, на реквізити Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області НОМЕР_1 (а.с.4).

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що додана до позовної заяви квитанція про сплату судового збору, в розмірі 3320,84 грн. сплачена не на реквізити Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» та Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 5 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно даних офіційного сайту Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, на даний час дійсні такі реквізити для сплати судового збору:

Отримувач: ГУК/Дн-кій обл/м. Павл-д/22030101

Код отримувача 37988155

Рахунок отримувача UA0004583.

Код банку отримувача 899998

З оскаржуваної ухвали вбачається, що відповідно до ухвали від 20.01.2020 в справі ЄУ № 185/244/20, за даним АСДС «Д-3» в справі ЄУ № 185/244/20 відсутні дані про сплату судового збору в сумі 3320,84 грн відповідно до платіжного доручення № 1308 від 29.01.2020, оригіналу платіжного доручення № 1308 від 29.01.2020 про сплату судового збору представником позивача не надано.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, оскільки при перевірці зарахування судового збору кошти за квитанцією від 29.01.2020 року були відсутні, крім того, як було судом правильно зазначено, судовий збір сплачено не на реквізити Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, які є дійсними на дату подання позовної заяви 15.02.2023 року, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська