Справа № 455/1450/20
Провадження № 2-др/455/3/23
21 вересня 2023 року м.Старий Самбір
Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кушніра А.В.,
секретар судового засідання Борковська Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сторонського Івана Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом власника шляхом визнання особи такою, що втратила право на таке користування,
17.11.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом власника шляхом визнання особи такою, що втратила право на таке користування, в якому просила суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання його таким, що втратив право користування зазначеними об`єктами нерухомого майна.
Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року у цивільній справі №455/1450/20 (головуючий суддя Пошивак Ю.П.) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом власника шляхом визнання особи такою, що втратила право на таке користування відмовлено.

25.07.2023 до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Сторонського І.О. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витати на правову допомогу адвоката в розмірі 37 000 грн.

Згідно протоколу автоматизовного розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 22.08.2023 призначено судовий розгляд вищевказаної заяви з викликом сторін.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сторонський І.О. не з`явилися, проте від останнього до суду надійшла заява, в якій він просить судовий розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат проводити у їх відсутності.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Мазур В.В. в судове засідання не з`явилися, проте від останнього до суду надійшли письмові заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначено, зокрема, наступне. Вказує, що сторона відповідача не виконала вимог закону, оскільки до виходу суду до нарадчої кімнати не подала суду відповідної заяви про стягнення з позивача судових витрат відповідача, яку, з урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, не вручила чи не відправила поштовою кореспонденцією стороні позивача (позивачу і її представнику), чим, позбавила сторону позивача безперешкодно ознайомитися з таким документами і з дотримання вимог цивільного процесуального законодавства прийняти участь в судовому процесі. Не скористалась сторона відповідача своїми правами і протягом п`яти днів, від дня проголошення кінцевого рішення у даній справі. Адже ж, з урахуванням того, що рішення суду першої інстанції було проголошено в присутності двох сторін 18.07.2023 року, п`ятиденний термін, в даному випадку, з урахуванням вимог ст.ст. 123 та 124 ЦПК України закінчився 23.07.2023 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи, що заява стороною відповідача була зареєстрована в суді 25.07.2023 року (на сьомий день після дня проголошення рішення суду), що підтверджує про пропущення строку подачі звернення про стягнення судових витрат. Не забезпечив процесуальними правами сторону позивача і суд, на стадії розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення суду від 20.07.2023 року, не надіславши представнику позивача копії ухвали Старосамбірського районного суду від 22.08.2023 року разом з матеріалами звернення сторони відповідача, в період перебування позивача за межами території України, що перешкодило своєчасно прийняти участь в судовому процесі на стадії вирішення питання про стягнення судових витрат. Відповідно до вимог п. 5 ч. 7ст. 265 ЦПК України, саме в резолютивній частині рішення вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат, але виключно за умови визначеної ч. 8ст. 141 ЦПК України (завчасного до закінчення судових дебатів подання заяви про розподіл судових витрат). При цьому, ст. 141 ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки визначає такий строк подією, яка неминуче має настати (закінчення судових дебатів). Положення вказаної статті мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду заяву про розподіл судових витрат по справі, подану після визначеного ч.8ст. 141 ЦПК України граничного строку для її подання, тобто після закінчення судових дебатів та після ухвалення рішення по справі, у випадку відсутності відповідної заяви сторони, зробленої до закінчення судових дебатів у справі. А тому, є підстави для залишення заяви про стягнення з відповідача судових витрат позивача без розгляду. Поряд з тим, слід зауважити, що відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Проте, як вбачається з ухвали Старосамбірського районного суду від 22.08.2023 року, що справу №455/1450/20, яка розглядалася суддею Старосамбірського районного суду Пошивак Ю.П., невідомо з яких причин передано іншому складу суду, де головуючим є Кушнір А.В., який не розглядав даної справи в суді першої інстанції і не може її розглядати на стадії вирішення питання про стягнення судових витрат. Крім того, сторона позивача інформує суд про те, що 26.08.2023 року на рішення Старосамбірського районного суду від 18.07.2023 року у справі №455/1450/20 до Львівського апеляційного суду подано апеляційну скаргу, яка станом на 20.09.2023 року ще не розглянута і кінцеве рішення ще в ній не прийнято. Також у поданих доповненнях до заперечення, зазначає, що відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви і в тому самому порядку, що й судове рішення. З огляду на наведене (з урахуванням поданих доповнень до заперечення), просить залишити без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення або відмовити в задоволенні заяви та розглядати таку без участі сторони позивача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками, матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 2ст. 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно ч.3 ст.270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.07.2023 у справі №160/16902/20, за загальним правилом, питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України свідчить, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року судом не вирішувалось питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Разом із цим, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд у разі відмови в позові стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, в судовому засіданні при розгляді даної справи 18.07.2023, представник відповідача зробив усну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та зазначив про намір подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення, що підтверджується наявним відеозаписом судового засідання від 18.07.2023.

25.07.2023 до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява від представника відповідача адвоката Сторонського І.О. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, разом із доданими до неї матеріалами, а саме доказами на підтвердження понесених судових витрат. За даними відстеження відправлення Укрпошта 365) відправлення прийняте на пошті 20.07.2023року.

Згідно ч.6 ст.126 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Отже, представником відповідача у визначений законом строк, а саме відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України подано до суду докази на підтвердження понесених судових витрат.

Так, в матеріалах справи міститься копія Договору про надання правової допомоги №7/21 від 08.10.2020року, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Назаркевич, Сторонський та партнери» (т.1 а.с.20,21).

Згідно п.2.2 зазначеного Договору для надання юридичної допомоги клієнту, адвокатське об`єднання призначає адвокатів Сторонського І.О. та Назаркевича С.М.

Згідно п.4.2 зазначеного Договору, перелік юридичних послуг, їхня вартість та термін оплати визначаються у Замовленні, яке підписується двома сторонами, є додатком до цього договору та його невід`ємною частиною.

Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення на підтвердження понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу до суду подано також: Замовлення від 28.12.2020 (Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №7/21 від 08.10.2020року); Акт про надані послуги згідно Договору про надання правової допомоги від 18.07.2023року (Додаток №2 до Договору про надання правової допомоги №7/21 від 08.10.2020року); квитанція №1 про оплату ОСОБА_1 адвокату Сторонському І.О. суми у розмірі 7800гривень; квитанція №2 про оплату ОСОБА_1 адвокату Сторонському І.О. суми у розмірі 8600гривень; квитанція №3 про оплату ОСОБА_1 адвокату Сторонському І.О. суми у розмірі 2700гривень; квитанція №4 про оплату ОСОБА_1 адвокату Сторонському І.О. суми у розмірі 1900гривень; квитанція №5 про оплату ОСОБА_1 адвокату Сторонському І.О. суми у розмірі 9000гривень.

Так, згідно п.1.1 Замовлення Сторони погоджуються із наступним переліком юридичних послуг, які зобов`язується надати АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ КЛІЄНТУ у цивільній справі №455/1450 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на таке користування згідно умов даного Договору, а саме:

- ознайомлення із матеріалами позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та долученими до нього документами, аналіз справи та судової практики в подібних правовідносинах (вартість даних юридичних послуг складає 3 000 грн.);

- складення та подання в Старосамбірський районний суд Львівської області відзиву на позовну заяву (вартість даних юридичних послуг складає 4 000 грн.);

- складення та подання до суду першої інстанції клопотань про виклик свідків, долучення доказів (вартість даних юридичних послуг складає 800 грн. за одне клопотання);

- складення та подання до суду першої інстанції клопотань про відкладення розгляду справи (вартість даних юридичних послуг складає 400 грн. за одне клопотання);

- збір адвокатом доказів у цивільній справі, в тому числі пов`язаний із виїздом адвоката за межі його робочого місця, за необхідності складання за його наслідками письмових документів (вартість даних юридичних послуг складає 2000 грн. за один виїзд з метою збору доказів та складення відповідного письмового документу);

- участь у судових засіданнях Старосамбірського районного суду Львівської області (вартість даних юридичних послуг складає 1 500 грн. за участь в одному судовому засіданні);

- складення та подання до суду першої інстанції заперечень, додаткових письмових пояснень, заяви про стягнення з відповідача судових витрат (вартість даних юридичних послуг складає 2 000 грн. за один письмовий документ);

- гонорар за успішне вирішення справи, яким являється відмовлення у задоволенні позову (складає 7 000 грн.).

Згідно п.2.1 Замовлення Гонорар адвоката за досягнення позивного, успішного результату у справі для Клієнта, яким являється відмовлення у задоволенні позову складає 7 000 грн., які Клієнт зобов`язується оплатити протягом 7 днів з моменту ухвалення судом першої інстанції судового рішення у справі.

Згідно п.1.2 Акту про надані послуги згідно Договору про надання правової допомоги від 18.07.2023, станом на час підписання даного Акту сторони підтверджують, що клієнтом у повному обсязі оплачено перелік виконаних юридичних послуг адвокатським об`єднанням згідно п.1.1 у розмірі вказаному в такому.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Також слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення такого виду гонорару, як «гонорар успіху», проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху», як форми оплати гонорару адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди, як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського Суду з прав людини.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови ВС від 24 жовтня 2019 у с праві № 905/1795/18).

Суд звертає також увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Такі висновки відповідають також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131 св 19).

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі, і до ухвалення рішення по справі представник відповідача порушував питання про необхідність відшкодування витрат на оплату правової допомоги.

Однак, в даній справі, суд вважає, що надані відповідачем докази не є безумовною підставою для відшкодування судом усіх витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному відповідачем розмірі.

Зокрема, представником відповідача диференційовано (розділено) такі послуги як аналіз справи та судової практики в подібних правовідносинах, складення та подання відзиву на позовну заяву.

На думку суду, виокремлення адвокатом таких дій як самостійних видів адвокатських послуг є необґрунтованим та охоплюються діями адвоката з «складення та поданнявідзиву на позовну заяву» з викладенням у такому позиції клієнта, сформованої на підставі вивчених матеріалів справи та судової практики.

Також, «складення та подання до суду клопотання про відкладення судового засідання», вартістю по 400 гривень за одне клопотання, суд не включає до складу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони не є необхідними у даній справі для захисту прав клієнта.

Крім того, на переконання суду такі види послуг, як «складання та подання до суду клопотань про виклик свідків, долучення доказів», вартістю по 800 гривень за одне клопотання, за своїм змістом не є складними діями, оскільки як вбачається з самих клопотань, наведені в них мотиви та обґрунтування не є об`ємними, а тому їх вартість не відповідаєкритерію розумності їхнього розміру.

Також, суд зазначає, що виокремлення адвокатом такої послуги як «складення та подання до суду акту про надані послуги з додатками для стягнення з відповідача судових витрат», вартістю 1000гривень, як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, оскільки вказаний Акт про надані послуги, як зазначено у такому, є Додатком (№2) до Договору про надання правової допомоги №7/21 від 08.10.2020року.

Зазначене дозволяє прийти висновку, що складність спірних правовідносин (категорія справи) обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, що презюмується, свідчить, що стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 37000гривень, про який просить сторона відповідача не є обґрунтованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Так, попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат відповідач навів у відзиві на позовну заяву, яка для нього є першою заявою по суті спору, тобто з дотриманням вимог, передбачених ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Однак, сума судових витрат, що заявлена до відшкодування значно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку. Як встановлено судом, при подачі відзиву відповідачем було заявлено попередній розрахунок суми судових витрат, який становив 15000 грн. на професійну правничу допомогу, при цьому було надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом. В заяві про ухвалення додаткового рішення суду представник відповідача просить суд стягнути більшу суму судових витрат, а саме у розмірі 37000гривень.

Проте, стороною відповідача до заяви не надано суду доказів щодо неможливості передбачення, що сума витрат заявлена до стягнення буде суттєво вищою ніж та, що зазначена у орієнтовному розрахунку.

Таким чином, з огляду на усе вищенаведене, виходячи з предмета та підстав даного позову, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, обсягу виконаних безпосередньо адвокатом робіт, його безпосередню участь у судових засіданнях в ході розгляду справи, враховуючи орієнтовний розмір судових витрат, які очікував понести відповідач, також з урахуванням поданого представником позивача заперечення, а також виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, критеріїв обґрунтованості, співмірності та доцільності понесених відповідачем витрат, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 15000 грн. Такий розмір витрат, на думку суду, є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета позову.

Щодо доводів представника позивача, викладених у запереченнях проти заяви, про те, що заяву про ухвалення додаткового рішення передано для розгляду іншому складу суду, який не розглядав справу, суд зазначає наступне.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 заяву про ухвалення додаткового рішення суду передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Як слідує із протоколу, судді виключені з розподілу: Клімченко М.І. зайнятість згідно табелю (відпустка 14 і більше днів), Пошивак Ю.П. зайнятість згідно табелю (заборона призначення перед «Відпустка 14 і більше днів»), Титов А.О. зайнятість згідно табелю (заборона призначення перед «Відпустка 14 і більше днів»).

Верховний Суд у своїй постанові від 24 червня 2020 року у справі № 759/9300/13-ц (провадження № 61-35409св18) дійшов висновку, що «… аналіз змісту статті 270 ЦПК України у системному зв`язку з іншими нормами права, дає підстави для висновку, що вказана процесуальна норма не встановлює беззаперечний обов`язок ухвалення додаткового рішення виключно в такому ж складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки у цьому разі законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення» як суддівська інституція, а не конкретних суддів суду.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

При цьому, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення як у правотворчу, так і у правозастосовну діяльність. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості та ідеї права.

Додаткове рішення може бути ухвалено у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України.

Зміст частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України.

Крім того, додаткове рішення шляхом його подальшого виконання спроможне забезпечити реальний захист прав та інтересів позивача, з метою відновлення або захисту яких останній звертався до суду з конкретно визначеними позовними вимогами, які суд за відсутності процесуальних перешкод повинен вирішити по суті.

При цьому необхідно ураховувати, що виконання судових рішень є складовою частиною судового розгляду, а також важливим фактором, що забезпечує захист прав і законних інтересів громадян. Обов`язковість виконання судового рішення є одним із основних принципів цивільного судочинства.

При таких обставинах, приймаючи до уваги викладене та з огляду на принцип верховенства права, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що не є допустимим занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог, оскільки забезпечення реального доступу до правосуддя є одним із основних обов`язків держави.

Процесуальна можливість ухвалення судом додаткового рішення у складі, відмінному від складу суддів, що ухвалив рішення у справі, забезпечена, зокрема, приписами пункту 2.3.47. Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України №25 від 02.04.2015, що дозволяє автоматизований розподіл заяви про ухвалення додаткового рішення у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача).

Крім того, частиною третьою статті 270 ЦПК України встановлено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитись з матеріалами справи, у чому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання у учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання (частина четверта статті 270 ЦПК України).

При таких обставинах Верховний Суд вважає, що відсутність складу колегії суддів апеляційного суду, що ухвалювали у цій справі судове рішення, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення…».

Щодо доводів представника позивача про те, що рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року стороною позивача оскаржується в апеляційному порядку, то суд зазначає, що ЦПК України не передбачено вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у залежності від набрання рішення законної сили.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Сторонського Івана Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 15000 грн.

Керуючись ст.133, 137, 141, 246, 258, 259, 265, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сторонського Івана Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом власника шляхом визнання особи такою, що втратила право на таке користування, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено 26.09.2023.

Суддя А.В.Кушнір