РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що 06.06.2018 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . 14.08.2021 року, оскільки вони не проживали разом вже з моменту вагітності та не мали жодних сімейних стосунків, а також на підставі її заяви, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація визначила місце проживання ОСОБА_4 з нею.

10.07.2021 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб. З моменту народження дитини і до дня подачі позову (2 роки 7 місяців), батько ОСОБА_4 бачив сина лише 5 разів (включно з моментом виписки).

Відповідач по справі, протягом усього періоду життя сина ОСОБА_4 , не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, піклуванню про її фізичний, моральний, духовний розвиток та не спілкується з дитиною.

Для того, щоб вона не подавала офіційно на аліменти, з моменту народження, була укладена усна домовленість про щомісячну виплату відповідачем аліментів, на утримання сина, в розмірі 5 000 грн. Кошти, відповідач ОСОБА_3 , доволі часто надсилав дитині невчасно та, інколи, не в повному обсязі. З грудня 2021 жодних виплат на сина не надсилав. Тож, з 01.12.2021 ОСОБА_3 повністю припинив матеріально підтримувати свого сина ОСОБА_4 .

З початку повномаштабного вторгнення країни-окупанта на територію України, коли вже 3 місяці поспіль вона не отримувала грошове забезпечення на сина ОСОБА_4 від його батька ОСОБА_3 , в перший же день війни написала з проханням перерахувати ці кошти, пояснюючи ситуацію, оскільки знаходиться відповідач на території Німеччини і про ситуацію міг не знати. На що отримала відповідь, що це неможливо, бо картка його заблокована на невідомий термін. Окрім питань де вони знаходяться, жодної допомоги дитині, що знаходиться в епіцентрі війни, не було надано. Після цього, було остаточно зрозуміло, що у відповідача не має жодних батьківськіх почуттів до сина ОСОБА_4 та його не цікавить ні подальша доля сина, ні, навіть, його життя. 3 того моменту жодного дзвінка чи повідомлення від відповідача отримано не було. Жодної зацікавленості подальшою долею сина-також. З огляду на наведене, вона вважає, що за даних обставин наявні підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рух справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2022 року справу направлено до Рівненського міського суду Рівненської області для розгляду за підсудністю за місцем реєстрації відповідача (т. 1 а.с. 34).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2022 року справа № 752/14416/22 розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г. (т. 1 а.с. 40).

08 грудня 2022 року судом надіслано запит до відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача (т. 1 а.с. 41).

23 грудня 2022 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла довідка з відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, яка була передана судді 26 грудня 2022 року (т. 1 а.с. 42).

Ухвалою від 26 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (т. 1 а.с. 43, 44).

Ухвалою суду від 26 січня 2023 року визначено Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надати суду висновок з приводу доцільності чи недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 60, 61).

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону відповідачем (т. 1 а.с. 72, 73).

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 від 12 квітня 2023 року в частині залучення уповноважених представників у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та психолога Центру - відмовлено з тих мотивів, що Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації є стороною у цій справі в якості третьої особи (т. 2 а.с. 14, 15).

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 від 12 квітня 2023 року в частині зобов`язання відповідача надати повну переписку із програми Whatsapp чи інших месенджерів - відмовлено, оскільки витребування у відповідача зазначених у клопотанні доказів порушує принцип змагальності сторін, та по суті має бути доведена відповідачем у разі заперечення ним обставин, викладених позивачем у вказаному клопотанні (т. 2 а.с. 16, 17).

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 від 04 квітня 2023 року в частині направлення запитів до компетентних органів - відмовлено, з тих мотивів, що інформація, яку просить витребувати позивач, є конфіденційною, оскільки стосується особистого життя відповідача (т. 2 а.с. 18, 19).

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року клопотання позивача від 04 квітня 2023 року долучено до матеріалів справи. Роз"яснено позивачу, що обставини у справі встановлюються в ході судового розгляду та оцінка надається при ухваленні рішення судом (т. 2 а.с. 20. 21).

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 22).

Ухвалами суду від 19.01.2023 р. (т. 1 а.с. 51, 52), 26.01.2023 р. (т. 1 а.с. 59), 20.02.2023 р. (т. 1 а.с. 74), 03.04.2023 р. (т. 1 а.с. 148), 20.04.2023 р. (т. 1 а.с. 243), 08.05.2023 р. (т. 2 а.с 28), 19.05.2023 р. (т. 2 а.жс. 36) призначено проведення судових засідань в режимі відеоконференції у справі.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач вимоги позовної заяви підтримала, просила позов задовольнити з підстав та мотивів, які в ньому наведені та у запереченнях на пояснення відповідача, викладених у клопотанні/заяві від 12.04.2023 р. Додатково вказала, що сплати аліментів були нерегулярними, а потім взагалі не здійснювалися та відповідач перебуваючи 109 днів на території України, відповідач мав намір зустрітися 5 разів, а зустрівся з дитиною лише 4 рази. Зазначає, що не перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною в зручний для сина час, але цей час був не прийнятний для відповідача - він не намагався зрозуміти, що у дитини є режим, а у неї є певні зобов`язання і власне життя.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю, з підстав та мотивів наведених у письмових поясненнях на позов від 03.04.2023 р.

Заперечення відповідач, діючи через свого представника, виклав у письмових поясненнях та мотивує тим, що до і після розірвання шлюбу сторони, спілкувались за допомогою WhatsApp, який дозволяв пересилати текстові повідомлення, зображення, відео та аудіо інформацію. Таким чином відповідач спілкувався з сином, піклувався про його розвиток. Наведений спосіб, особистого спілкування, був способом спілкування із неповнолітнім сином, який в силу свого віку не може самостійно користуватись таким засобом зв`язку як телефон. З наведеного можна прийти до висновку, що спілкування із сином позивач міг здійснювати через матір.

У 2022 р. позивач видалила номер телефону через який здійснювалося спілкування через WhatsApp, із-за чого комунікація із матір`ю та сином суттєво утруднилась. Таким чином спілкування відповідача з дитиною залежить виключно від волевиявлення матері, яка перешкоджає цьому, що свідчить про те, що відповідач не ухиляється від своїх батьківських обов`язків.

З висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав вбачається, що, психолог особисто не спілкувалася з батьком, а лише надіслала повідомлення з рекомендаціями батьку написати формальну відповідь. Комісією з питань захисту прав дитини не взято до уваги письмових пояснень відповідача, які направлялись для розгляду справи. Наведене підтверджується поясненням та скріншотами про направлення пояснення комісії з електронної пошти відповідача.

З вищенаведеного вбачається, що висновок Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ґрунтується лише на поясненнях однієї сторони.

Вважає, що висновок органу опіки та піклування прийнято з порушенням без повного, всебічного та об`єктивного розгляду, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого висновку та рішення.

Як вбачається з позовної заяви позивачка визнає, що відповідач щомісячно перераховував на утримання сина по 5 000 грн., що свідчить про матеріальне забезпечення сина ним. Зазначає, що в його діях не міститься свідомого нехтування своїми обов`язками щодо дитини.

12 квітня позивач через підсистему «Електронний суд» надіслала заперечення на пояснення відповідача, вказавши, що дійсно вона з відповідачем спілкувалася за допомогою програми WhatsApp і відповідно спілкування дитини з батьком здійснювалося за допомогою цієї ж програми. В даній програмі проводилося і узгодження можливості спілкування і повідомлення про здоров`я дитини, відео-файли з дитиною, крім того, надсилалися пояснення про потреби для дитини і неодноразові прохання про допомогу на утримання дитини в фінансовому (грошима) та матеріальному плані (речами, ліками, памперсами). Зазначає, що нею свідомо було видалено власний аккаунт в WhatsApp 26.02.2022 р. з початком війни. Однак, через декілька днів вона відновила месенджери Viber та Telegram, в яких також був відповідач. Проте, відповідач даними месенджерами не скористався, щоб продовжити спілкування з дитиною. Тому, вважає, що спілкування відповідача з дитиною залежить виключно від його бажання, а не через неї. Між ними була укладена усна домовленість щодо сплати аліментів у розмірі 5000 грн., щомісячно. З 12.03.2020 року по 01.12.2021 року відповідачем були перераховано всього фінансового утримання у сумі 112 400 грн. За період з 02.12.2021 року по 02.04 2023 року жодної виплати від відповідача не здійснювалося. Тобто сплати аліментів були нерегулярними, а потім взагалі не здійснювалися і відповідач, перебуваючи 109 днів на території України мав намір зустрітися 5 разів, а зустрівся 4 рази. Тобто, свідомо відповідач ухиляється в забезпеченні дитини.

На її особисту думку, органи опіки та піклування в максимально повному обсязі дослідили всі необхідні документи і пояснення, а також, умови проживання дитини, її умови проживання, як одного і єдиного з батьків, який має свідоме бажання щодо утримання, виховання, забезпечення дитини, та інших осіб, які проживали, проживають та бажають проживати з дитиною, а саме, бабуся і дідусь дитини (її батьки).

Звертає увагу суду на те, що відповідач, не зважаючи на те, що в країні війна не надав ніякої можливості щодо захисту та забезпечення дитини, окрім слів і питань ніяким чином не поцікавився, в якому психологічному стані знаходиться дитина, не знайшов будь якої можливості допомогти дитині, в т.ч. фінансово, даючи можливість виїхати з України та свідомо не залишати дитину у високо неймовірній небезпеці.

Просить суд зробити відповідні висновки:

стосовно свідомого ухиляння відповідача від батьківських обов`язків шляхом відсутності регулярного, а потім і взагалі відсутності матеріального забезпечення щодо утримання дитини;

стосовно того, що відповідач за весь час майже з самого початку не називав сина ОСОБА_5 (тільки «малиш» та «син»), що ймовірно характеризує відсутність любові до дитини;

стосовно того, що постійно брехав про дати перебування в Україні і можливість як побачитися з сином так і взагалі можливість спілкування з ним в телефонному режимі;

стосовно того, що вона максимально сприяла спілкуванню сина з відповідачем;

стосовно того, що з початку війни ніяким чином не допоміг хоча б дитині.

Третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації до суду не представила свого представника, однак поштою на адресу було направлене клопотання начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100/09-754 від 07.03.2023 року (а.с. 84), в якому останній просить долучити до матеріалів справи висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (органу опіки та піклування) від 03.03.2023 № 100-2305, а також просить розгляд справи розглядати без участі представника Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, при прийнятті рішення врахувати висновок органу опіки та піклування. 31.05.2023 року Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надіслала на електронну адресу суду аналогічне клопотання про розгляд справи без участі їх представника ( т. 2 а.с. 37).

Позивачем було заявлено клопотання про виклик свідків.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року клопотання позивача про допит свідків в режимі відеоконференції задоволено та доручено уповноваженим особам Голосіївського районного суду міста Києва забезпечити участь свідків. Однак, забезпечити відеозв"язок з Голосіївським районним судом міста Києва виявилось неможливо, оскільки уповноваженою особою Голосіївського районного суду міста Києва було повідомлено про те, що у приміщенні даного суду відеоконференції не проводяться.

Тоді, 18 травня 2023 року позивач через підсистему "Електронний суд" подала клопотання про допит свідків в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Подільському районному суду міста Києва.

Ухвалою суду від 19 травня 2023 року клопотання позивача про допит свідків в режимі відеоконференції задоволено та доручено уповноваженим особам Подільського районного суду міста Києва забезпечити участь свідків. Однак, забезпечити відеозв"язок Подільським районним судом міста Києва виявилось неможливо, у зв"язку з поганим інтернет зв"язком.

Відтак, в судовому засіданні 07 червня 2023 року позивач відмовилася від допиту свідків.

Також представником відповідача було заявлено клопотання про виклик свідків, яке судом задоволено, однак в судовому засіданні 07 червня 2023 року представник відповідача також відмовився від допиту свідків.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

06 червня 2018 року між сторонами укладено шлюб, у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінням юстиції у місті Києві, актовий запис №1181 (а.с. 6).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09.06.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 29).

Відповідно до розпорядження № 371 від 14 серпня 2021 року на підставі звернення ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація визначила місце проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Голосіївською РДА, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Висновком Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-2305 від 03.03.2023 року визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 85-88).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06 червня 2018 року по 09 червня 2021року, під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до розпорядження № 371 від 14 серпня 2021 року місце проживання ОСОБА_4 визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 . На час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю, а батько дитини проживає в Німеччині. З дитиною майже не спілкується і не приймає участь у її вихованні.

Однак, судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із рідним батьком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з самого висновку наразі відповідач зі слів матері проживає у Німеччині та повертатися в Україну не планує, так само зі слів матері відомо, що ОСОБА_3 відвідував сина 4 рази за два роки, матеріально родину не підтримує. За результатами проведеної роботи психолога Центру, встановлено, що мати виконує батьківські обов`язки в повному обсязі. Психологічний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Членами своєї сім`ї хлопчик називає маму, дідуся та бабусю. У грі дитина поводить себе адекватно, використовує фігури себе, мами, дідуся, бабусі, при визначені членів сім`ї слово «тато» в мовленні малолітнього не фігурує.

Тобто обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, встановлювались комісією виключно на підставі пояснень позивача та переписки у WhatsApp з відповідачем, що ставить під сумнів об`єктивність позиції органу опіки та піклування, викладеної у такому висновку.

Судом враховано, що такий висновок психолога грунтується на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороного ОСОБА_1 ; у психолога не перебували у дослідженні матеріали справи, яка переглядається, психолог особисто не спілкувалася з батьком дитини.

Висновок психолога містить загальні висновки про зв`язок матері з дитиною такого віку без урахувания фактичних обставин цієї справи, яка переглядається. Отже, такий висновок психолога не містить інформацію щодо предмета доказування, а тому не може бути належним доказом у цій справі.

Крім того, такий висновок складений без участі відповідача, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Враховуючи вищенаведене, висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-2305 від 03.03.2023 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав не містить переконливих аргументів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, як крайнього заходу та не може бути покладено в основу рішення, а повинен оцінюватися в комплексі з іншими доказами по справі з метою забезпечення найкращих інтересів дитини.

Таким чином, вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

На виконання вимог ухвали суду від 20 лютого 2023 року про витребування доказів, Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надіслано витяг щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_3 у перід з 01.01.2019 року по 05.02.2023 року вбачається, що останній перетинав кордон в такому порядку: в`їзд: 20.09.2019; виїзд: 23.09.2019 - період: 3 дні; в`ізд: 07.03.2020; виїзд: 12.03.2020 - період: 5 днів; в`їзд: 26.10.2020; виїзд: 08.11.2020 - період: 13 днів; в`їзд: 08.06.2021; виїзд: 27.07.2021 - період: 49 днів; в`їзд: 18.08.2021; виїзд: 21.08.2021 - період: 3 дні; в`їзд: 27.08.2021; виїзд: 31.08.2021 - період: 4 дні; в`їзд: 12.09.2021; виїзд: 16.09.2021 - період: 4 дні; в`їзд: 27.11.2021; виїзд: 05.12.2021 - період: 8 дні; в`їзд: 22.12.2021; виїзд: 10.01.2022 - період: 19 дні; в`їзд: 27.01.2022; виїзд: 31.01.2022 - період: 4 дні.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач, перебуваючи в Україні бачився з дитиною 4 рази, що не заперечується позивачем. Також відповідач мав намір зустрітися з дитиною 30 грудня 2021 року, однак плани позивача не співпали з планами відповідача, тому зустріч батька з дитиною не відбулася.

В судовому засіданні було з"ясовано, що відповідач з 01 лютого 2022 року і по даний час до території України не приїжджає.

Крім того, ОСОБА_3 зазначав, що він намагався спілкуватись з малолітньою дитиною, але цьому перешкоджала позивач, оскільки спілкування здійснювалося за допомогою програми WhatsApp і відповідно спілкування дитини з батьком здійснювалося за допомогою цієї ж програми, яку позивач видалила, пов`язуючи це з війною.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що відповідач зустрічався з сином, бажав таких зустрічей, що свідчать про бажання батька дитини приймати участь у її вихованні, aта обставина, що ОСОБА_3 проживає окремо та не бачиться із дитиною, не є безумовним свідченням небажання батька дитини приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто не є свідомим, умисним нехтуванням батьком своїми обов`язками та не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Також в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що між ними була укладена усна домовленість про щомісячну виплату відповідачем аліментів на утримання сина в розмірі 5000 грн.

Позивач вказала, що відповідач свідомо ухиляється від фінансового забезпечення дитини.

При цьому відповідач бажає піклуватись про дитину та надав докази про сплату аліментів.

З оглянутих в судовому засіданні платіжних інструкцій вбачається, що відповідач перераховував позивачці на утримання сина добровільно кошти, а саме:

12.03.2020 - НОМЕР_2 - на «народження дитини»

ІНФОРМАЦІЯ_3 - 5000 - на «дитину»

01.06.2020 - 2500 - на утримання дитини

30.06.2020 - 5000 - на утримання дитини

02.08.2020 - 4975 - на «утримання сина»

11.09.2020 - 5000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

серпень 2020 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

30.09.2020 - 5000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

вересень 2020 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

23.11.2020 - 5000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

жовтень 2020 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.12.2020 - 5000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

листопад 2020 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

31.12.2020 - 5000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

грудень 2020 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

02.02.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 січень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

02.022021 - 200 Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 січень 2021 від

ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.03.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 лютий 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.03.2021 - 2000 - Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 лютий 2021 ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

31.03.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 березень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

31.03.2021 - 2000 Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 березень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.05.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 квітень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.05.2021 - 2000 - Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 квітень 2021 р. ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

05.06.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 травень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

05.06.2021 - 2000 - Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 травень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

22.07.2021 - 3015 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 червень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

22.07.2021 - 2000 - Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 червень 2021 ві ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

05.08.2021 - 2985 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 липень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

05.08.2021 - 2000 - Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 липень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

23.09.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

серпень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

23.09.2021 - 2000 - Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 серпень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

30.09.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

вересень 2021 від ОСОБА_3 (ІН)

30.09.2021 - 2000 - Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 вересень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.11.2021 - 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 жовтень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.11.2021 2000 Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 жовтень 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 )

01.12.2021- 3000 - Добровільні аліменти на утримання сина - ОСОБА_4

листопада 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_4 )

01.12.2021 2000 Додатково на утримання сина - ОСОБА_4 листопад 2021 від ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ).

Таким чином, за період з 12.03.2020 року по 01.12.2021 року відповідач перерахував позивачці на утримання сина добровільно 112 400 грн., що не заперечується сторонами та свідчить про те, що відповідач бере участь у матеріальному утриманні дитини.

Позивач зазначає, що з 02.12.2021 року відповідач жодної виплати не здійснив, мотивуючи тим, що у нього заблоковані картки.

Судом встановлено, що 25.04.2023 року відповідач перерахував позивачці на утримання сина добровільно кошти в розмірі 5000 грн., про що свідчить квитанція № СЕ96-РЕСЕ-6КХВ-Х414 (т. 2 а.с. 5).

Між тим, твердження про несплату аліментів не можна покласти в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька / матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що 19 травня 2023 року судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у розмір 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Також, в судовому засіданні досліджувалася переписка (листування) сторін за допомогою месенджера WhatsApp, з якої вбачається, що відповідач має бажання бачитися з сином хоч б через месенджер WhatsApp, просив позивачку фото сина, однак позивач в більшості випадків вказувала на те, що її плани та плани дитини не співпадають з його бажаннями. Крім того, на запитання відповідача "Як малюк?", "Як справи?", "Як здоров`я?" позивач переводила розмову лише про фінансову допомогу від відповідача. Враховуючи, що відповідач цікавився дитиною, запитував чим грається, як розвивається, беззаперечно свідчить про те, що батько дитини має бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.

Тобто, доводи позивача про те, що відповідач не піклується про дитину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дитину та бажає її виховувати, в добровільному порядку надсилав кошти на утримання дитини. І сам факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання письмових пояснень вже свідчить про його інтерес до дитини.

Також, відповідач має об`єктивні причини, що перешкоджають йому особисто спілкуватись з сином та повноцінно брати участь у його вихованні, оскільки його проживання за межами України, в іншій державі є перешкодою для вільного спілкування з дитиною та повноцінної участі у вихованні дитини.

Таким чином, суд встановив, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Також важливим є те, що раніше до відповідача заходи реагування не вживалися і він не попереджався органами опіки та піклування про необхідність зміни своєї поведінки щодо виховання дитини.

Крім того, позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає його захист інтересів як дитини шляхом позбавлення його батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дитини.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, судом, у справі не встановлено.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у письмових поясненнях, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Встановивши, що ОСОБА_3 не втратив інтересу до участі у вихованні сина, має намір на відновлення відносин з ним, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували.

Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини, позивачем не надано, а також враховуючи те, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав, однак, враховуючи, що відповідач недостатньо приділяє уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до її виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністраціїї контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав, як крайнього заходу.

Керуючись статтею 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків він може бути позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністраціїї.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сімї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністраціїї, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 58.

Повне рішення суду складено 13 червня 2023 року.

Суддя Н.Г. Кучина