Постанова

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

Справа № 751/4369/22

провадження № 61-3510св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Володимира Володимировича на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2023 року, ухваленого у складі судді Деркача О. Г., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року,прийняту у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (далі - АТ «ОТКЕ», товариство) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона з 22 травня 1996 року працювала в АТ «Облтеплокомуненерго». 05 січня 2022 року її переведено на посаду фахівця із супроводу звернень споживачів АТ «ОТКЕ».

Позивач вказувала, що 18 липня 2022 року їй вручили лист АТ «ОТКЕ» про те, що товариство не може забезпечити її роботою. Крім того, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, з метою оптимізації структури управління товариством та відповідно до наказу від 12 липня 2022 року № 172, наказу від 14 липня 2022 року за № 119/к і вимог статті 49-2 КЗпП України, її попереджено про заплановане звільнення з посади з 26 вересня 2022 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

22 вересня 2022 року АТ «ОТКЕ» винесло пропозицію щодо переведення № 1444/14, згідно з якою позивачу запропоновано ряд вакантних посад, які не підходять їй за спеціальністю або знаходяться у віддалених від фактичного та зареєстрованого місця проживання позивача в ряді населених пунктів Чернігівської області за виключенням міста Чернігів, котру позивач отримала від відповідача лише 03 жовтня 2022 року, тобто через тиждень після фактичного звільнення, що вже саме по собі свідчить про недотримання відповідачем процедури вивільнення працівника.

26 вересня 2022 року наказом АТ «ОТКЕ» № 166/к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач стверджувала, що на момент її попередження про заплановане вивільнення, відповідач повідомив, що на підприємстві відсутня робота за відповідною спеціальністю, яка може бути їй запропонована, однак не було надано жодних доказів такого. ОСОБА_1 вказувала, що АТ «ОТКЕ» не провів порівняння працівників, в тому числі і її, незважаючи на нормативні приписи, наявність у позивача більш ніж 20 років трудового стажу на цьому підприємстві, зокрема, на керівних посадах, неодноразове підвищення кваліфікації, неодноразове її заохочення за бездоганну роботу. Також позивач звертала увагу, що наказ АТ «ОТКЕ» від 12 липня 2022 року № 172 «Про зміни у штатному розписі адміністративно-керівного апарату, департаменту обслуговування споживачів» прийнято без погодження із Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації АТ «ОТКЕ». Крім того, оскаржуваний наказ є юридично невмотивованим, оскільки не містить посилання на діючу правову норму - частину статті 40 КЗпП України, містить лише посилання на пункт 1 статті 40 КЗпП України, в той час як стаття 40 КЗпП України складається із чотирьох частин.

Посилаючись на порушення своїх прав, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ АТ «ОТКЕ» від 26 вересня 2022 року № 166/к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді, рівнозначній посаді фахівця з супроводу звернень споживачів департаменту обслуговування споживачів в АТ «ОТЕК»;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 вересня 2022 року по день її поновлення на роботі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2023 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач довів, що виконав свій обов`язок, запропонувавши іншу роботу (з урахуванням наявності вакантних посад, освіти, кваліфікації позивача), на що вказує переписка через месенджер Viber, яку позивач отримала і з якою ознайомилася. Також ця пропозиція надіслана поштовим відправленням на дійсну поштову адресу позивача. Заяви про переведення на запропоновану роботу чи про відмову до товариства не надходило.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач не обиралася до профспілкових органів, а являлася тільки членом профспілки, вважав правильним, що відповідач у період дії воєнного стану не застосував норми статті 43 КЗпП України щодо отримання згоди на розірвання трудового договору від виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є позивач.

Суд першої інстанції вважав, що вимога про поновлення на рівнозначній посаді є некоректною, оскільки суперечить статті 235 КЗпП України, а сама по собі вимога про скасування відповідного наказу, суперечить принципу ефективного судового захисту, оскільки являється тільки передумовою для застосування іншого способу захисту порушеного права і в жодному випадку не призведе до його повного відновлення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інтенції, врахував, що процедуру звільнення позивача із роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог закону, порушень трудових прав позивача з боку відповідача не доведено, судом не встановлено, тому підстав для визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 26 вересня 2022 року № 166/к «Про звільнення ОСОБА_1 », та поновлення позивача на роботі, суд не вбачав. Отже, відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 березня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Новозаводського районного суду м. Чернігова, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного суду від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14-а (провадження № К/9901/1388/18), від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17 (провадження № К/9901/922/17, К/9901/928/17).

Суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані докази.

Заявник вважає, що звільнення позивача відбулося з порушеннями КЗпП України, оскільки їй не було запропоновано всі вакантні посади (запропоновано лише низько кваліфіковані), не враховано, що вона певний час займала посаду фахівця із супроводу звернень департаменту обслуговування споживачів, тобто має відповідний досвід роботи, щоб зайняти посади фахівця із супроводу звернень.

Крім того, позивач має переважне право, щоб залишитися на роботі під час скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці. Однак, порівняння працівників, зокрема, позивача у порядку, передбаченому статтею 42 КЗпП України, відповідач не провів.

Заявник звертає увагу на те, що скрін повідомлення з додатку «Viber» не може бути належним доказом виконання АТ «ОТКЕ» вимог частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо інформування відповідача про наявну у товаристві посаду або роботу.

Суди не надали оцінку тому, що пропозицію у письмовому вигляді відповідач направив поштою лише 23 вересня 2022 року, яка була отримана позивачем - 03 жовтня 2022 року, тобто після звільнення. Отже, заявник вважає, що відповідач не виконав свій обов`язок, передбачений частиною другою статті 40 КЗпП України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2023 року АТ «ОТКЕ» подало до Верховного Суду відзив, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Наглядової Ради АТ «ОТКЕ», зафіксованим у протоколі від 29 червня 2022 року № 10, відповідно до підпункту 15 пункту 7.3.2 Статуту АТ «ОТКЕ», пункту 16-2 частини 2 статті 52 Закону України «Про акціонерні товариства», частини 3 статті 64 ГК України, визначено організаційну структуру товариства, в якій відсутній департамент обслуговування споживачів, де рахувалася посада позивача - фахівець з супроводу звернень споживачів.

Із витягу з наказу АТ «ОТКЕ» від 12 липня 2022 року № 172 «Про зміни у штатному розписі адміністративно-керівного апарату, департаменту обслуговування споживачів» встановлено, що на підставі рішення Наглядової ради АТ «ОТКЕ» від 29 червня 2022 року, з метою оптимізації структури управління товариством, мінімізації рівнів управління і дотримання норм керованості, побудови функціональних вертикалей і чіткого розмежування відповідальності між рівнями управління, упорядкування функцій з управління фінансами, діяльності із ціноутворення та інвестицій, відповідно до статті 64 Господарського кодексу України, пункту 16-2 частини другої статті 52 Закону України «Про акціонерні товариства», підпункту 15 пункту 7.3.2 статуту АТ «ОТКЕ» та службової записки заступника голови правління зі збуту, з 27 вересня 2022 року виведено зі штатного розпису департаменту обслуговування споживачів посаду фахівця із супроводу звернень споживачів (код КП - 3439, ВД - плата за абонентське обслуговування) - 1 одиницю.

У резолютивній частини цього наказу наказано начальнику відділу кадрів попередити працівників про наступне звільнення згідно штатного розпису та чинного законодавства, керівнику департаменту привести посадові інструкції працівників у відповідність до змін у штатному розписі.

Наказом АТ «ОТКЕ» від 14 липня 2022 року № 119/к «Про попередження працівників про заплановане вивільнення», виданого на виконання наказу від 12 липня 2022 № 172 «Про зміни у штатному розписі адміністративно-керівного апарату, департаменту обслуговування споживачів» та з врахуванням пропозиції заступника голови правління зі збуту, а також відповідно до статті 49-2 КЗпП України наказано відділу кадрів підготувати персональні письмові повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на іншу посаду (за наявності) працівникам підприємства, посади яких виводяться зі штатного розпису з 27 вересня 2022 року, зокрема, у департаменті обслуговування споживачів - ОСОБА_1 , фахівцю з супроводу звернень споживачів, з повідомленням працівників у пункті 1.1 про наступне вивільнення у будь-який доступний спосіб до 26 липня 2022 року.

Повідомленням АТ «ОТКЕ» від 15 липня 2022 року вих. № 980/14 про заплановане вивільнення фахівця із супроводу звернень споживачів департаменту обслуговування споживачів ОСОБА_1 , у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, з метою оптимізації структури управління товариством та відповідно до наказу від 12 липня 2022 року № 172, наказу від 14 липня 2022 року № 119/к і вимог статті 49-2 КЗпП України, попереджено про її наступне звільнення з посади фахівця з супроводу звернень споживачів департаменту обслуговування споживачів на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 26 вересня 2022 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (стаття 44 КЗпП України).

Також повідомлено, що вона має право на звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у будь-який день до визначеної дати звільнення. У разі прийняття рішення про звільнення просять надати до відділу кадрів відповідну заяву.

Повідомляють про те, що на дату підготовки цього повідомлення на підприємстві відсутня робота за відповідною спеціальністю, яка може бути їй запропонована, але впродовж усього строку попередження, у разі появи іншої роботи, їй може бути запропоновано переведення на іншу посаду.

17 липня 2022 року, відповідно до підпису ОСОБА_1 , повідомлення отримане.

22 вересня 2022 року АТ «ОТКЕ» звернулося до фахівця з супроводу звернень споживачів ОСОБА_1 із письмовою пропозицією (вих. № 1444/14), у якій зазначило, що на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України, з урахуванням відомостей про освіту та кваліфікацію на підприємстві, нажаль, відсутні вакантні посади, але є інша робота з переліченням вакансій на дільницях м. Чернігова і на районних дільницях. Вказано, що у випаду прийняття ОСОБА_1 пропозиції щодо переведення, їй необхідно до 26 вересня 2022 року подати відповідну заяву до відділу кадрів, у разі відмови від переведення - в той же самий термін письмово повідомити відділ кадрів про прийняте рішення.

26 вересня 2022 року, відповідно до підпису ОСОБА_1 , пропозиція отримана.

22 вересня 2022 року о 17:25 год, на підставі статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на номер тел. НОМЕР_1 , який зазначений ОСОБА_1 в особовій картці працівника АТ «ОТКЕ», форма №П-2, за допомогою месенджеру Viber позивачу направлено «Пропозицію щодо переведення» за вих. № 1444/14. У повідомленні викладено прохання повідомити у будь-який спосіб за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку про рішення після ознайомлення з пропозиціями, а у разі звільнення та при неможливості отримати трудову книжку 26 вересня 2022 року, вказати адресу чи особу, якій довіряє, для отримання документів.

22 вересня 2022 року працівниками відділу кадрів АТ «ОТКЕ» складено протокол про факт доведення інформації ОСОБА_1

23 вересня 2022 року пропозицію щодо переведення від 22 вересня 2022 року вих. № 1444/14 надіслано АТ «ОТКЕ» листом з оголошеною цінністю за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 .

Цей лист отримано ОСОБА_1 03 жовтня 2022 року.

ОСОБА_1 не обиралась до профспілкових органів, а є членом профспілки.

Наказом АТ «ОТКЕ» від 26 вересня 2022 року № 166/к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , фахівця з супроводу звернень споживачів, звільнено з роботи 26 вересня 2022 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка В. В. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20) зазначено про те, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, ОСОБА_1 попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати її попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачці за її кваліфікацією та освітнім рівнем, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що внаслідок змін в організації виробництва і праці, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису, вона була попереджена про можливе вивільнення відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України. При цьому ОСОБА_1 на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України запропоновано всі вакантні посади, які відповідали її кваліфікаційному рівню у АТ «ОТКЕ», від яких позивач фактично відмовилася.

Таким чином, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця із супроводу звернень споживачів АТ «ОТКЕ» у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису, відбулося на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України з дотриманням вимог, викладених у статті 49-2 КЗпП України. При цьому положення статті 43 КЗпП України до позивача, яка є членом профспілкової організації, не застосовується в силу вимог частини другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності з 24 березня 2022 року.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачка мала переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад.

У даному ж випадку мало місце скорочення посади фахівця з супроводу звернень споживачів у департаменті обслуговування споживачів, яка була єдиною у товаристві. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15 (провадження № 61-37686св18), від 12 квітня 2023 року права № 754/12401/21 (провадження № 61-971св23) та від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17 (провадження № К/9901/922/17, К/9901/928/17), на яку як на підставу касаційного перегляду посилалася заявник.

Тому доводи касаційної скарги щодо порушення переважного права позивача на залишення на роботі та неврахування її продуктивності, стажу роботи, відповідно до статті 42 КЗпП України відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення, у задоволенні якої судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Посилання представника позивача - адвоката Кравченка В. В. як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14-а (провадження № К/9901/1388/18), не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, на яку посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

У справі № 824/3229/14 Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про те, що звільнення позивача відбулось із порушенням трудового законодавства, оскільки позивачу повинна бути запропонована будь-яка з вакантних посад, рівнозначна тій, яку він займав, або нижча - за його згодою, оскільки державні службовці, які перебували на відповідних посадах у державних органах та виконавчих органах Рад, у тому числі в тих, що ліквідуються, приймаються без конкурсного відбору до новостворених органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування.

Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, скороченню підлягала працівник одного із департаментів акціонерного товариства, а не державної установи чи органу місцевого самоврядування.

Доводам касаційної скарги про те, що скрін повідомлення з месенджеру «Viber» не можуть бути належним доказом інформування АТ «ОТКЕ» позивача про наявну у товаристві посаду або роботу, колегія суддів спростовує з огляду на таке.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

У постанові від 21 червня 2023 року в справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) Велика Палата Верховного Суду зазначила: «подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. […] Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі».

Надавши оцінку поданим відповідачем доказам (переписці у месенджері, копії протоколу про доведення інформації, копії особової картки позивача), урахувавши конкретні обставини справи, зокрема, той факт, що переписка позивача здійснювалась з абонентом, телефонний номер якого ідентифіковано, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та підтверджує доводи відповідача про те, що ним виконано вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо запропонування працівнику іншої роботи на тому ж самому підприємстві.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач виконав свій процесуальний обов`язок щодо доведеності тих обставин, якими він заперечував проти доводів позивача.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження.

Судами попередніх інстанцій виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі, правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник