Справа №:755/6120/22
Провадження № 2/755/759/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, призначення аліментів та додаткових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд:

1.Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрованим Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації шлюбів 03.08.2016 року зроблено відповідний актовий запис № 923 та видано свідоцтво про шлюб від 03.08.2016 серія НОМЕР_1 .

2.Визнати факт зміни прізвища після розлучення на дошлюбне, а саме: з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 .

3.Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю (Позивачем) - ОСОБА_1 .

4.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та встановити щомісячні додаткові витрати на користь ОСОБА_1 для розвитку здібностей ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 03.08.2016 сторонами було укладено шлюб, про що Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації шлюбів 03.08.2016 року зроблено відповідний актовий запис № 923 та видано свідоцтво про шлюб від 03.08.2016 серія НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донечка - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22.09.2016 серія НОМЕР_2 . До одруження сторони були разом з 2008 року, тому достатньо знали один одного, відтак укладення шлюбу не було миттєвим рішенням щодо одруження і народження дитини. Втім після появи донечки життя змінило ритм, та впродовж пару років сімейне життя у сторін почало втрачати ту любов і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між позивачкою та відповідачем шлюбних відносин. Кожен з них по-різному дивиться на головні критерії шлюбу, по-різному дивиться на життя, сім`ю, тому з 2018 року сторони не проживають разом, але мають спільну донечку і повинні виховувати її та фінансово забезпечувати. На жаль з 2020 року відповідач взагалі перестав спілкуватися з донечкою, матеріально не підтримує доньку та дружину, навіть на дні народження не вітає, що є великою психологічною травмою для дитини. Також в країні з 24 лютого почалася війна і як не болісно про це говорити позивачу, та відповідач, ні разу не запитав чи все добре у його дитини, чи можливо потрібна якась допомога, що в свою чергу зумовило ОСОБА_1 прийняти рішення розірвати шлюбні відносини та призначити в судовому порядку аліменти на утримання дитини. Позивачці як матері, яка виховує останні чотири роки дитину сама, тим паче під час війни - це стало набагато складніше, потрібна фінансова допомога, яку повинен надавати батько, оскільки, як вважає позивачка - це прямий його обов`язок, закріплений законами нашої Держави. У зв`язку з чим просить розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу, визнати факт зміни прізвища на дошлюбне, а саме: з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 . Яке зазначає позивач, між сторонами немає спору, щодо того, з ким із сторін буде проживати дитина. Так як відповідач з донькою жодного разу не зустрічався протягом останніх 2 років та не спілкувався, навчанням, розвитком та здоров`ям не цікавився, дитячий садок та гуртки жодного разу не відвідував, з вихователями, вчителями та тренерами з приводу доньки не спілкувався і не знайомий, участь у вихованні та додаткових витратах не бере, тому позивачка вважає за необхідне, враховуючи участь позивача у виховані дитини, визначити місце проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 . Крім того, фактично відповідач, як зазначає позивачка, останні два роки не приймає ніякої участі в виховані дитини ні духовно, ні матеріально, відтак враховуючи, що на сьогоднішній день ОСОБА_3 є фізичною-особою підприємцем, має свій бізнес, має постійне джерело доходу, вважає за можливе присудити на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. на місяць. При цьому, як зазначає остання, ОСОБА_1 постійно забезпечує донечку харчуванням, засобами гігієни, ліками у разі потреби, одягом, іграшками, необхідними меблями, оплачує послуги няні (наразі садочки не працюють) /садочка, щомісяця сплачує за гуртки, купує форму на гуртки та інший спортінвентар, тому просить також визначити додаткові витрати в розмірі половини суми коштів, які витрачаються на оплату розвитку дитини, а саме: футбол 1200 грн на місяць, дзюдо 500 грн на місяць, англ.мова 800 грн на місяць., що загалом щомісячно 2 500 грн, 50% від загальної суми додаткових витрат становить 1250 грн щомісячно.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви з додатками членом родини відповідача було отримано 20.10.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

07.10.2022 від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, а також висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

17.10.2022 від позивача надійшла заява, у якій остання просить суд проводити підготовче судове засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує, уточнень до позову не має, мирову угоду укласти не бажає, клопотань про витребування доказів, виклик свідків та ін. не має, нею повідомлені всі обставини, які їй відомі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, в судове засідання викликано сторін по справі.

26.10.2022 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи, який з матеріалами цивільної справи ознайомився цього ж дня, про що міститься відповідна відмітка на вказаній заяві.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2023 клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на подання відзиву та зустрічної позовної заяви задоволено. Поновлено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, призначення аліментів та додаткових витрат. Прийнято відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву (Вх №.39751 від 10.11.202). Поновлено відповідачу процесуальний строк на подання зустрічної позовної заяви в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, призначення аліментів та додаткових витрат. Прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, призначення аліментів та додаткових витрат, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження (Вх №.39728 від 10.11.2022), об`єднавши їх в одне провадження. Сторонам у справі встановлені строки для подання заяв по суті справи.

У поданому відзиві відповідач вказав про те, що позовні вимоги позивача частково визнає, а вимоги щодо призначення аліментів та додаткових витрат вважає безпідставними і такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому просить суд відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог. Крім того, зазначив про те, що не відповідають дійсності твердження позивача, що останній має свій бізнес і постійне джерело доходу, оскільки назване твердження є не більше ніж припущенням позивача і не обґрунтовується жодним доказом. Вказує на те, що дійсно зареєстрований з 2009 року як фізична особа-підприємець, але вже довгий час не отримує жодних доходів від вказаної підприємницької діяльності і на даний час офіційно не працевлаштований, знаходиться в пошуках постійної роботи в сфері технічного обслуговування та ремонту автомобілів виключно як найманий працівник. На даний час дохід (заробіток) відповідача не дає можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі 5000,00 грн., а твердження позивача про його можливість сплачувати аліменти в названому розмірі не обґрунтовані жодними доказами. Одночасно звертав увагу суду на те, що не відповідають дійсності твердження позивача що відповідач перестав спілкуватися з дитиною з 2020 року і фінансово їй допомагати з начебто особистих незрозумілих причин. Втім, внаслідок постійного провокування конфліктів зі сторони позивача в присутності дитини протягом 2017-2019 років, останній задля збереження психологічного здоров`я дитини з 2018 року переїхав до іншого місця проживання, але після цього постійно приїздив до дитини і фінансово допомагав їй, але враховуючи подальший постійний психологічний тиск та провокацію конфліктів дружиною під час спілкування відповідача з дитиною, враховуючи інтереси дитини, останній перестав приїжджати до дитини з 2020 року. Щодо фінансової допомоги дитині зазначив, що ніколи не заперечував щодо своєї участі в цьому і до 2020 року постійно підтримував дитину фінансово, але після 2020 року знайти компромісне рішення з дружиною щодо умов участі відповідача у вихованні і забезпеченні дитини сторони не змогли з вищевказаних причин. Позовні вимоги в частині утримання аліментів в сумі 5000,00 грн. не визнав, оскільки названа сума не обґрунтована жодними доказами і не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, позовні вимоги в частині встановлення та стягнення щомісячних додаткових витрат на дитину для розвитку здібностей дитини в сумі 1250,00 грн. не визнав, оскільки позивач вказуючи в позовній заяві, що вона несе додаткові витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, жодного разу не зверталася до відповідача з приводу хоч якогось узгодження понесення вказаних витрат і можливої попередньої їх компенсації ним наперед, всі ці питання позивач вирішувала і продовжує вирішувати на власний розсуд, взагалі не враховуючи думки відповідача щодо цього питання.

Крім того, згідно із вимогами зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 просить суд:

1.Задовольнити позовні вимоги та прийняти рішення, яким виключити відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, як батька дитини з актового запису № 3113 від 22 вересня 2016 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, здійсненого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що з 2008 року і до народження доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сторони жили разом, орендували окрему квартиру і фактично жили як повноцінна сім`я, в тому числі маючи повноцінні інтимні стосунки. Зазначив про те, упродовж часу до появи доньки спільне сумісне життя не було без розлучень і охолодження відносин, іноді протягом цих близько 8 років подружжя конфліктувало, але знаходило шляхи примирення. Зі спливом часу однією з причин охолодження відносин подружжя все частіше ставали скандали з приводу різних поглядів на подальше існування сім`ї і відсутність у позивача та відповідача сумісних дітей, не зважаючи на наявні інтимні стосунки. При цьому, як зазначає ОСОБА_3 , в 2015-2016 році інтимні відносини подружжя фактично повністю були припинені, внаслідок регулярних конфліктів та сварок. Так на початку 2016 року ОСОБА_1 повідомила відповідача, що вона вагітна від останнього і чекає на дитину, ОСОБА_3 був одночасно і радий, і здивований, оскільки раніше з 2008 по 2015 рік при регулярних інтимних стосунках останні не могли дочекатися появи спільної дитини, а коли спільні сімейні стосунки фактично звелись нанівець, ОСОБА_1 завагітніла, але довіряючи майбутній матері спільної дитини, яка безумовно завірила відповідача, що це спільна дитина і думаючи в першу чергу саме про майбутню дитину, якій належить народитись у зареєстрованому шлюбі і з повноцінними законними батьками, сторони прийняли рішення незадовго до народження дитини офіційно зареєструвати шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , що підтверджується наявним в матеріалах цивільної справи свідоцтвом про народження. На жаль, поява спільної дитини і реєстрація шлюбу не зміцнила союз як чоловіка і дружини, і невдовзі після народження доньки конфлікти та сварки продовжились, що змусило відповідача з`їхати з сумісно орендованої подружжям квартири на початку 2018 року і проживати в подальшому окремо. Зазначив, що упродовж 2018 і 2019 року останній продовжував регулярно приходити до доньки, приймав участь в її вихованні, фінансово допомагав доньці та дружині. В той же час, фактично кожний візит відповідача до доньки в 2018-2019 році супроводжувався провокацією з ним конфліктів зі сторони ОСОБА_1 , все це вкрай негативно впливало не тільки на відповідача, а в першу чергу на доньку, оскільки все це відбувалося в її присутності. Враховуючи інтереси дитини, у другій половині 2019 року останній став приходити до доньки рідше, але все також регулярно допомагав дружині фінансово. Водночас, провокування конфліктів та словесні образи з боку дружини не припинялися і останньою краплею стала її заява наприкінці 2019 року, що це не його донька, її батьком є інший чоловік і можеш взагалі не приходити до неї. Особисто для відповідача вказана новина була більше, ніж потрясінням і йому знадобився не малий час, щоб хоч якось налагодити власне життя без ОСОБА_1 з усвідомленням того, що ймовірно вона його просто обманювала весь цей час і останній не є батьком вказаної дитини. Після отримання мамою відповідача, 20.10.2022 ухвали суду разом з позовної заявою ОСОБА_1 , відповідач дізнався від власної мами, що в 2021 році у неї було декілька телефонних розмов з його дружиною і в одній з таких розмов вона також їй сказала, що вона не є бабусею ОСОБА_6 , оскільки її батьком є інший чоловік, а не він - її син. Знаючи ставлення свого сина до такої "новини" мати відповідача не хотіла зайвий раз його травмувати, але отримавши вищевказані судові документи вирішила розповісти відповідачу про вищевказане зізнання його дружини. Наведені обставини дозволили відповідачу фактично на 99% стверджувати, що біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є не відповідач, а інший чоловік, у зв`язку з чим останнім вважав за необхідне провести судово-генетичну експертизу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 12.01.2023 клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про призначення судово-біологічної (генетичної) експертизи задоволено та призначено в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, призначення аліментів та додаткових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження, судово-генетичну експертизу, на розгляд якої поставлено питання: - чи є ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 )? Проведення експертизи доручено експертам Київського міського бюро судово-медичних експертиз.

27.03.2023 до суду з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта № 103-19-2023 від 17.03.2023.

Позивачка у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її повністю задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові. Вказала, що з відповідачем не проживає приблизно з вересня 2018 року. Відповідач матеріальну допомогу останній раз надавав у вересні 2020 року. У подальшому відповідач зник, на дзвінки не відповідав. Потім побачились вони на тесті ДНК. Зазначила, що аліментів у 5000 гривень вважає замало для утримання дитини відповідного віку. Посилалася на те, що несе додаткові витрати на утримання доньки, оскільки дитина відвідує гурток карате та гімнастику, які вона оплачує. Крім того, несе інші витрати на вільно проведений час: кіно та театри. Разом з тим, донька швидко росте та їй потрібні речі та відповідне харчування, а також - послуги ортодонта. Усе це доньці оплачує самостійно вона сама, тому витрати перевищують за 5000 гривень, відтак такий розмір аліментів вважає недостатнім.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки з позивачкою. В частині стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину заперечував повністю, зокрема, щодо їх розміру. Вказав, що відсутності докази того, що платник може сплачувати аліменти. Зазначив, що відповідач офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід. Додаткові витрати щодо дитини не погоджені з відповідачем, крім того, відсутні докази щодо їх понесення позивачкою за первісним позовом. Зазначив, що відповідач допомагав утримувати дитину до кінця 2020 року. Останньому не відомо чи відкривав відповідач рахунок для дитини. Вказав, що відповідач інвалідності та обмежень щодо роботи не має та на його утриманні не перебувають інші утриманці. У відповідача є батьки, однак представнику невідомо чи утримує їх відповідач. Зазначив, що підтримує зустрічний позов.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків..

Відповідно до положень ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03.08.2016 у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 923.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно із положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться, продовжувати шлюбні відносини не бажає. Відповідач підтримав заявлений позов у частині вимог про розірвання шлюбу.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам спільної доньки, у цій частині відповідач позовні вимоги підтримав, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Зважаючи на відповідне клопотання позивачки, їй слід відновити дошлюбне прізвище - ОСОБА_7 .

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

За нормами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У своїй постанові від 16.01.2019 по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей № 103,/5067/4111 від 04.10.22 комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі, хоча стосунки між ними припинилися ще з початку 2018 року. На даний час громадянка ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, так як між батьками існує спір щодо зазначеного питання. На засіданні Комісії встановлено, що мати з дитиною мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини. Громадянка ОСОБА_1 підтвердила своє бажання, щоб малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і надалі проживала з нею, так як в неї є можливості в повній мірі займатися її вихованням та утриманням. Батько дитини, ОСОБА_3 , на засідання комісії був запрошений належним чином але не з`явився, пояснень щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2016 р.н., не надав. Приймаючи до уваги зазначене вище, керуючись ст. 161 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Верховний Суд у своїх позиціях також звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У своїй постанові від 16.01.2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом встановлено, що малолітня дитина - ОСОБА_5 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , мати дитини належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, має постійне місце роботи та стабільний дохід, який може забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання, створила належні умови для проживання та розвитку дитини. Батько малолітньої дитини, ОСОБА_3 , участі у вихованні дитини не бере, матеріально не утримує, позовні вимоги у цій частині підтримує, заперечень не має.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а тому позовні вимоги про визначення місця проживання дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дитину у порядку ст. 189 СК України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, звертаючись до суду із вимогою про стягнення аліментів, позивач визначила їх розмір у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. на місяць та додаткові витрати на дитину у розмірі 1250,00 грн., з огляду на проведений нею розрахунок. За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн., щомісячно та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, виходячи з наступного.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є особою працездатного віку, обмежень щодо роботи не має, на його утриманні інші особи не перебувають, доказів неможливості сплачувати аліменти у заявленій грошовій сумі до суду не надав, відтак з урахуванням матеріального становища відповідача, з огляду на встановлений законом розмір мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі, заявлений позивачем, з огляду на його обґрунтування в розмірі 5 000 грн, щомісячно, є достатнім та обґрунтованими, у розрізі встановлених судом обставин.

За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимогу частині стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат для розвитку здібностей спільної доньки не було надано належних та достатніх доказів, що підтверджують понесення додаткових витрат на розвиток здібностей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із наступного.

Частинами 1-2 ст.122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03.08.2016 у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 923.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_5 , батьками якої записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.09.2016, виданого Дніпровський районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 3113.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

За підсумками судово-генетичної експертизи, проведеної експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М.В. молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 практично доведено, що підтверджується відповідним висновком Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов № 103-19-2023 від 17.03.2023.

За наведених обставин, спростовано твердження позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом), що він не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідним висновком експерта встановлено біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 .

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та оцінивши усі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження необґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 36, 51, 104, 105, 112, 114, 122, 136, 141, 155, 160, 161, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст..29 Цивільного кодексу України, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (,02160, м. Київ, Харківське шосе, 4-А) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, призначення аліментів та додаткових витрат - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 03.08.2016 у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 923 - розірвати.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище - ОСОБА_7 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн, щомісячно, починаючи з 19.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 01.05.2023.

Суддя: