Справа № 735/279/23р.
Провадження по справі № 2/735/81/2023р.
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
10 травня 2023 року смт. Короп
Коропський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Балаби О.А.,
за участю секретаря судового засідання Редько А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Короп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Коропської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25 червня 2008 року рішенням Коропського районного суду Чернігівської області шлюб між сторонами було розірвано, але вони проживали спільно. Під час спільного проживання народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У грудні 2022 року відповідачка залишила його будинок і разом з дітьми переїхала проживати в інше місце. Позивач продовжує спілкуватися з дітьми, надає їм матеріальну допомогу, приймає участь у вихованні. Зазначає, що він дізнався що відповідачка у найближчий час має намір виїхати за межі України на заробітки і забрати з собою дітей. Позивач не заперечує проти виїзду за кордон разом з матір`ю старшого сина ОСОБА_5 . Відносно сина ОСОБА_6 вважає, що переїзд в іншу країну у такому віці негативно вплине на нього. Йому буде важко пережити розлучення з батьком, друзями, школою і рідною домівкою. Позивач працює приватним підприємцем, отримує регулярний дохід, має всі необхідні матеріальні можливості для того, щоб забезпечити дитину всім необхідним.
Позивач у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує. На заочний розгляд справи погодився.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим, суд за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Коропської селищної ради у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без участі представника. Позов підтримує та не заперечує проти його задоволення.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом, рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 14).
Згідно довідки виданої відділом Державної реєстрації та юридичного забезпечення Коропської селищної ради від 22 березня 2023 року № 415 ОСОБА_1 , 1984 р.н. і його сім`я зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 , складається із наступних осіб: син ОСОБА_3 , 2007 р.н., син: ОСОБА_4 , 2014 р.н.
Згідно довідки-характеристики ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України. Зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . Приватний підприємець. Матеріали про притягнення громадянина до адміністративної відповідальності до коропської селищної ради не надходили. Скарг від жителів смт. Короп відносно громадянина ОСОБА_1 до Коропської селищної ради не надходило.
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Коропської селищної ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 20).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.
Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.
Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 247, 280-284, 289, 354 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, суд,
позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування Коропської селищної ради (вул. Кибальчича, 1, смт. Короп, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області) про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: О.А. Балаба