Ухвала

11 травня 2023 року

м. Київ

справа № 201/11979/20

провадження № 61-5899ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання права особистої приватної власності на домоволодіння, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, і остаточно просила визнати за нею право особистої приватної власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на землю серії

ЯД № 940371, виданий Дніпропетровською міською радою 21 січня 2008 року на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:336:0038, за вищевказаною адресою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на землю серії ЯД № 940371, який було видано Дніпропетровською міською радою 21 січня 2008 року на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:336:0038, за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення судового збору скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на домоволодіння.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - АТ КБ «ПриватБанк», про визнання права особистої приватної власності на домоволодіння залишено без змін.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 29 березня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до апеляційного суду на новий розгляд.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено 29 березня

2022 року.

19 квітня 2023 року заявником подано касаційну скаргу на зазначене судове рішення.

В обґрунтування пропуску строку касаційного оскарження зазначає, що

постанову апеляційного суду він отримав 12 квітня 2023 року та апеляційний суд розглянув справу за його відсутності.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке відбулося 27 вересня 2021 року, змінив своє первісне ставлення до позову ОСОБА_2 , яке було викладено в заяві до суду

від 14 червня 2021 року. Позовні вимоги визнав частково, не заперечував, що гроші на придбання домоволодіння дійсно його дружині подарувала її мати.

Зазначене вказує на те, що ОСОБА_1 цікавився розглядом справи у суді першої інстанції та був присутній під час розгляду справи Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Разом з цим, Верховний Суд розглядав цю справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 . Згідно з інформацією, яка міститься у системі АСДС, ОСОБА_1 отримав ухвалу суду про відкриття касаційного провадження у справі разом з касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову суду апеляційної інстанції - 07 червня 2022 року, а отже йому було відомо про розгляд справи Верховним Судом та про ухвалене судове рішення за результатами її перегляду.

Проте заявник звернувся до суду касаційної інстанції через вісім місяців з моменту ухвалення постанови Верховного Суду та більше ніж через один рік з моменту ухвалення постанови суду апеляційної інстанції.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь

у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано ОСОБА_1 через один рік після ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року, підстави, якими заявник обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, встановленого законом, носять суб`єктивний характер, не пов`язані із діями чи бездіяльністю суду, не вказують на наявність обставин непереборної сили.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 29 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання права особистої приватної власності на домоволодіння, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на землю відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович