Справа № 159/472/23 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/667/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 травня 2023 року та додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_4 з 23 лютого 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюбні відносини вони не підтримують та проживають окремо. Від шлюбу є неповнолітні діти: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні.

Позивач зазначала, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано майно, а саме автомобілі: 1) марки Fiat Doblo, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , 10 серпня 2012 року зареєстрований за відповідачем, 14 березня 2013 року знятий з обліку для реалізації; 2) марки Ford Transit, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , 29 березня 2013 року зареєстрований за відповідачем, 18 квітня 2014 року перереєстрований на нового власника; 3) марки Citroen Jumpy, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , 11 квітня 2014 року зареєстрований за відповідачем, 17 грудня 2014 року перереєстрований на нового власника; 4) марки Nissan NV 400, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , 26 грудня 2018 року зареєстрований за відповідачем, 02 жовтня 2021 року перереєстрований на нового власника; 5) марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , 21 серпня 2021 року зареєстрований за відповідачем та перебуває на обліку на даний час. Вказане майно було придбано за спільні кошти подружжя. Вона працювала продавцем у продуктовому магазині та мала відповідні кошти, фінансово допомагали ним її батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Провести поділ майна в добровільному порядку відповідач не бажає. Вказані автомобілі, за винятком автомобіля марки Audi А4, відповідач відчужив без її згоди, а кошти від їх реалізації отримані ним у приватну власність. Відповідач також перепродував і інші автомобілі, оскільки займався цим бізнесом, а зароблені кошти витрачав на придбання інших. Витрат на утримання дітей, сплати комунальних послуг він не ніс, а ці обов`язки вона виконувала самостійно за власні кошти.

Позивач також вказувала, що оскільки автомобілі були набуті подружжям за спільні кошти, тому вона має право на 1/2 частку вартості цього майна. Проте приймаючи до уваги, що троє неповнолітніх дітей перебувають на її утриманні, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому обґрунтованим буде збільшення її частки у майні подружжя до 3/4.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_3 просила суд визнати транспортні засоби, а саме автомобілі: марки Fiat Doblo, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; марки Ford Transit, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; марки Citroen Jumpy, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; марки Nissan NV 400, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ; марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право приватної власності на 3/4 частки у цьому майні, стягнути з відповідача на свою користь 1 010 703 грн 75 коп. грошової компенсації за вказане майно, припинивши її право власності на 3/4 вказаної частки, а також понесені по справі судові витрати.

У лютому 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом та у своїх вимогах просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , визнати за ОСОБА_10 право власності на цілий автомобіль, стягнувши з неї на його користь 177 365 грн грошової компенсації, тобто 1/2 частку вартості вказаного транспортного засобу.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 травня 2023 року первісний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , що становить 177 365 грн, припинено право спільної сумісної власності на нього та визнано право особистої приватної власності на автомобіль за ОСОБА_4 .

Скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2023 року у вигляді арешту накладеного на транспортний засіб марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2023 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 400 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні частини вимог первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ці вимоги задовольнити повністю. Також просив скасувати додаткове рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити у цій частині нове додаткове рішення, яким заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 ,вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 23 лютого 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2023 року між ними був розірваний (а.с.10). Від шлюбу є неповнолітні діти: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з позивачем ОСОБА_3 та перебувають на її утриманні (а.с.11-13).

За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано майно, а саме автомобілі: 1) марки Fiat Doblo, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , 10 серпня 2012 року зареєстрований за відповідачем, 14 березня 2013 року знятий з обліку для реалізації; 2) марки Ford Transit, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , 29 березня 2013 року зареєстрований за відповідачем, 18 квітня 2014 року перереєстрований на нового власника; 3) марки Citroen Jumpy, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , 11 квітня 2014 року зареєстрований за відповідачем, 17 грудня 2014 року перереєстрований на нового власника; 4) марки Nissan NV 400, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , 26 грудня 2018 року зареєстрований за відповідачем, 02 жовтня 2021 року перереєстрований на нового власника, а також марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , який 21 серпня 2021 року зареєстрований за відповідачем та перебуває на обліку на даний час, що підтверджується відповіддю ТСЦ МІС 0742 від 07 січня 2023 року (а.с.20).

Наведене свідчить, що вказані транспортні засоби були придбані і реалізовані іншим особам, крім автомобіля марки Audi А4, тобто в період зареєстрованого шлюбу сторін.

Вартість автомобіля марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , згідно висновку про вартість об`єкта оцінки становить 354 730 грн (а.с.21, 22).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частинами 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Встановивши, що автомобіль марки Audi А4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов правильного висновку, що він підлягає поділу між сторонами по справі порівну, проте оскільки таке майно є неподільним, вважав за необхідне виділити його у власність відповідачу ОСОБА_4 , стягнути з нього грошову компенсацію у розмірі 1/2 його вартості на користь позивача ОСОБА_3 , що становить 177 365 грн, припинити право спільної сумісної власності на нього та визнати право особистої приватної власності на автомобіль за відповідачем ОСОБА_4 .

При цьому суд врахував те, що вказаний автомобіль після розірвання шлюбу перебуває у постійному користуванні відповідача ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 позбавлена можливості його використовувати, що підтвердили обидві сторони.

Правильним також є висновки суду щодо відмови у позові ОСОБА_3 про присудження грошової компенсації за інші транспортні засоби.

Так судом встановлено, що за час шлюбу були придбані інші транспортні засоби, які були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_4 , та які ним були відчужені на платній основі іншим особам через певний проміжок часу. Відповідач таким чином займався автомобільним бізнесом, приганяючи автомобілі із-за кордону і реалізовував їх в Україні, отримуючи від їх продажу відповідні кошти, чого не заперечували сторони по справі. Вказану обставину підтвердили також допитані в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказавши, що відповідач ОСОБА_4 займався автомобільним бізнесом, отримуючи від реалізації автомобілів певні кошти.

Отже, наведене свідчить, що усі транспортні засоби, крім автомобіля марки Audi А4, були придбані і реалізовані іншим особам задовго до розірвання шлюбу сторонами, тобто в період коли вони проживали однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі. Водночас позивачем ОСОБА_3 не доведено та не надано доказів того, що отримані відповідачем від реалізації автомобілів грошові кошти витрачались не в інтересах сім`ї, як і не доведено того, що автомобілі були відчужені без її згоди як іншого з подружжя, правочини щодо відчуження транспортних засобів в судовому порядку недійсними не визнавалась, що у повній мірі спростовують доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про те, що виручені за продаж автомобілів грошові кошти були приховані відповідачем та які він використав не в інтересах сім`ї.

Таким чином перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим.

Наведені представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, ураховуючи ту обставину, що первісний позов ОСОБА_3 був задоволений частково, суд першої інстанції з додержанням норм процесуального права, пропорційно до задоволених позовних вимог обґрунтовано стягнув оскаржуваним додатковим рішенням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 400 грн. З огляду на вказану обставину, передбачені законом підстави для стягнення решти таких витрат у розмірі 30 600 грн у суду були відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 травня 2023 року та додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: