Справа № 174/168/23
п/с № 2/174/88/2023
12 травня 2023 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря Шарапової О.О.,
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.02.2022 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір безпроцентної позики №Д160222-01, відповідно до п.1 якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 249153,20 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 28,30 грн.) на день укладання договору еквівалентно 8804,00 доларів США. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк, а саме до 16.02.2023 року
16.02.2022 року відповідач надав розписку, якою підтвердив отримання позики у сумі 249153,20 грн., що є еквівалентом 8804,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору - 1 долар США = 28,30 грн. та зобов`язався повернути цю суму у строк до 16.02.2023 року, позивачу.
Крім того, відповідач зобов`язався повернути суму позики, яка визначена п.1 договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, який визначений у п.5 договору. Строк повернення грошової суми у повному обсязі настав, проте відповідач умови договору не виконував починаючи з 17.03.2022 року, грошові кошти не повернув, що й змусило позивача звернутись до суду за захистом його порушених прав та інтересів. Позивач протягом 2022 року неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути гроші, однак останній ігнорує виконання свого зобов`язання та станом на дату звернення до суду гроші не повернуті. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 342 475,60 грн., три відсотки 9852,03 грн., а всього 352 327,63 грн., та понесені позивачем судові витрати.
Ухвалою від 10.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування.
У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано.
Ухвалою від 03.05.2023 року задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов підтримала, посилаючись на вищевказані обставини.
Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, з письмових матеріалів справи слідує, що відповідно до договору позики №Д160222-01 від 16.02.2022 позикодавець ОСОБА_2 передав у власність позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 249153,20 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 28,30 грн.) на день укладання договору еквівалентно 8804,00 доларів США. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк, а саме до 16.02.2023 року (а.с. 9-11).
Відповідно до копії розписки від 16.02.202 2року, відповідач ОСОБА_3 підтвердив отримання від позивача ОСОБА_2 позики у сумі 249153,20 грн., що еквівалентно 8804,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору у сумі 1 долар США = 28,30 грн. та зобов`язався повернути цю суму у строк до 16.02.2023року (а.с. 12).
Курс долару США згідно відомостей АТ КБ «Приватбанк» на 02.03.2023 року становив 38,90 грн. Вказана інформація є у загальному доступі (а.с. 13).
Докази на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_3 свого зобов`язання по поверненню грошових коштів в матеріалах справи відсутні і під час судового розгляду суду не надані.
Відповідно до положеньст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зі змісту долученої до матеріалів справи розписки можна установити, що це розписка про тримання коштів і відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця саме у борг. Між позивачем і відповідачем склалися правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Також встановлено наявність обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу та дати отримання коштів.
Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Вказане відповідає правим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 02 липня 2017 року у справі №6-79цс14.
Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного у п. 1 договору курсу, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 02.03.2023 року утворилась заборгованість в сумі 342 475, 60 грн.
Згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних від простроченої основної суми заборгованості становить 9852,03 грн.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 352 327,63 грн. Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки, які є логічними та узгоджується між собою і визначають межі позовних вимог.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2818,61 гривень.
Відповідно до положень ст. 246 ЦПК України представник позивача подала усну заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Судом роз`яснені положення ч. 8 ст. 141 та ст. 246 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10,76-81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , основний борг за договором позики у розмірі 342 475,60 грн., три відсотки річних 9852,03 грн., а всього 352 327 (триста п`ятдесят дві тисячі триста двадцять сім) грн. 63 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 2818,61 грн. судових витрат у виді сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.
Повне рішення виготовлено 17.05.2023 року.
Суддя Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області І.А.Ілюшик