ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4080/23 Справа № 185/9464/21 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року по справі за позовом Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» (далі - ТОВ «Сегеста»), ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки, мотивуючи його тим, що за фактами зловживання службовим становищем посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області та Вербківської сільської ради під час розгляду документів про безоплатну передачу 42 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Вербківської ОТГ Павлоградського району 18 червня 2021 року СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.239-1 КК України. Проте, Вербківською сільською радою, станом на день подачі позову, не вжиті заходи щодо повернення незаконно вибутих із комунальної власності земельних ділянок.

Вказувала, що наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 2018 року було передано Вербківській сільській об`єднаній територіальній громаді (Вербківській сільській раді) Павлоградського району Дніпропетровської області у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7805, 5902 га на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акта приймання-передачі, відповідно до якого була передана під номером 108 земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0740, загальною площею 85,2359 га, з призначенням - 01.04 для ведення особистого підсобного господарства, з правом постійного користування землею ТОВ «СТ із забезпечення інвалідів «Спокій Мадава». Рішення про припинення права постійного користування зазначеним товариством вказаної земельної ділянки не приймалось. У вищезазначений загальний земельний масив входила і земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0777.

Зазначала, що немаючи повноважень щодо розпорядження землями комунальної власності, наказом ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 26 лютого 2020 року №4-2574/15-20-СГ було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області; надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, в тому числі пасовища площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:003:0777 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. При винесенні оскаржуваного наказу, ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області неправомірно керувалося рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року, по адміністративній справі №160/1636/19, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Посилаючись на те, що у подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу від 19 березня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 здійснено продаж у приватну власність ТОВ «Сегеста» земельної ділянки кадастровий номер: :01:003:0777, що свідчить про відсутність бажання у ОСОБА_3 вести особисте селянське господарство та земельна ділянка використовується на даний час не за призначенням, тобто земельна ділянка вибула із комунальної власності, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 26 лютого 2020 року №4-2574/15-20-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :01:003:0777) від 19 березня 2020 року №499, площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, як такого, що порушує публічний порядок, з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Сегеста» на вказану земельну ділянку (номер запису про право 36039941); витребувати від ТОВ ТОВ «Сегеста» земельну ділянку с/г призначення, площею 2 га, кадастровий номер :01:003:0777, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на користь Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало права на передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність ОСОБА_1 , яка в свою чергу безпідставно продала земельну ділянку ТОВ «Сегеста». Спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ТОВ «СТ із забезпечення інвалідів «Спокій Мадава». Земельна ділянка наразі використовується не за призначенням. Наголошували на тому, що ними обрано ефективний спосіб захисту. Звертали увагу, що інтереси територіальної громади на тотожні поняттю інтереси Вербківської сільської ради, яка хоча і є представником територіальної громади та повинна діяти на користь та в інтересах громади, може вчиняти дії, не не відповідають вимогам закону та можуть протирічити інтересам територіальної громади.

26 березня 2023 року відповідач ТОВ «Сегеста» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошували на тому, що вони добросовісні набувачі земельної ділянки та їх право не може порушуватись неправомірним втручанням у їх право володіння. Звертали увагу на те, що Вербківська сільська рада ніколи не була власником спірної земельної ділянки та вона не була прийнята до їх комунальної власності. Договір купівлі продажу дійсний. ОСОБА_1 законно набула право власності на земельну ділянку та в подальшому на законних відчужила їм.

03 квітня 2023 року відповідач ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошували на тому, що доводи апеляційної скарги є надуманими. Під час затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 вони діяли виключно у правовому полі.

Інші учасники справи правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру до судових розслідувань, 18 червня 2021 року були внесені відомості за ч.2 ст.364 КК України за фактом того, що у період часу 2019-2020 років, внаслідок зловживання владою посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області та Вербківської сільської ради, з державної власності вибуло 42 земельні ділянки загальною площею 84 га на території Павлоградського району, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.

06 жовтня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР за ч.2 ст.239-1 КК України за фактом незаконного заволодіння ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель за попередньою змовою групою осіб.

На час розгляду даної справи досудове розслідування по вищезазначеному кримінальному провадженню триває, про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень конкретним посадовим особам прокурором на даний час не повідомлено.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 2018 року було передано Вербківській сільській об`єднаній територіальній громаді (Вербківській сільській раді) Павлоградського району Дніпропетровської області у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7805,5902 га на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акта приймання-передачі.

Як вбачається з вищезазначеного акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 21 грудня 2018 року із державної власності у комунальну власність була передана під номером 108 земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0740, загальною площею 85,2359 га, з призначенням - 01.04 для ведення особистого підсобного господарства, з правом постійного користування землею 16 серпня 2018 року ТОВ «СТ із забезпечення інвалідів «Спокій Мадава».

Рішенням Вербківської сільської ради від 19 лютого 2019 року №464-33/УІІ скл. було затверджено вищезазначений акт приймання-передачі земельних ділянок, прийнято у комунальну власність та запропоновано здійснити заходи щодо державної реєстрації права комунальної власності за Вербківською сільською радою.

Проте, у встановленому законом порядку перехід з державної власності до комунальної власності земельної ділянки :01:003:0740 здійснений не був, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де право власності земельної ділянки :01:003:0740 зареєстровано за державою, на підставі ст.122 ЗК України.

У подальшому, рішенням Вербківської сільської ради Сьомого скликання тридцять восьмої сесії №590-38/УІІ скл. від 29 серпня 2019 року було доручено голові Вербківської сільської ради ОСОБА_4 звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про виключення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, розташованих на території Вербківської сільської ради, з акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21 грудня 2018 року та додатку до нього, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-5230/15-18 СГ від 21 грудня 2018 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» загальною площею 281,8743 га. Серед земельних ділянок загальною площею 281,8743 га перебувала і земельна ділянка за №:01:003:0740.

Так, на виконання зазначеного рішення сільської ради, наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-2428/15-19-СГ від 03 жовтня 2019 року були внесені зміни до п.1 наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 №4-5230/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», а також до п.1 акту приймання-передачі земельних ділянок, в частині загальної площі, а саме: замінити «7805,5902 га» на «7523,7159 га»; виключено з додатку до акту від 21 грудня 2018 року, затвердженого наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 року №4-5230/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельні ділянки з кадастровими номерами загальною площею 281,8743 га, серед яких була земельна ділянка за № :01:003:0740.

Крім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви (номер в реєстрі 2419 від 18 жовтня 2019 року) ТОВ «СТ із забезпечення інвалідів «Спокій Мадава» в особі директора Стражева Р.В. погодило та надало згоду, як землекористувач, на передачу частинами земельної ділянки загальною площею 85,2359 га, кадастровий номер :01:003:0740, розташованої на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району, у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, серед інших і ОСОБА_1 .

Рішенням Вербківської сільської ради Сьомого скликання сорок першої сесії №638-41/УІІ скл. від 26 листопада 2019 року було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, яка розташована на території Вербківської сільської ради, у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03) ОСОБА_1 із загального земельного масиву за № :01:003:0740.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-2574/15-20-СГ від 26 лютого 2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області; надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, в тому числі пасовища площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:003:0777 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу від 19 березня 2020 року, зареєстрованого та посвідченого приватним нотаріусом за №499, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 здійснено продаж у приватну власність ТОВ «Сегеста» земельної ділянки площею 2 га, що розташована в Дніпропетровській області Павлоградський район Вербківська сільська рада, кадастровий номер: :01:003:0777, цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Також наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-13533/15-20 СГ від 22 грудня 2020 року припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 85,2359 га (кадастровий номер :01:00360740), надане ТОВ «СГ із забезпечення інвалідів «Спокій Мадава» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населеного пункту на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, з підстав добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою.

Крім того, правовідносини з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області були предметом розгляду адміністративної справи №160/1636/19 за адміністративним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати накази про затвердження проектів землеустрою, серед інших і ОСОБА_1 щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Вербківської сільської ради, Павлоградського району, Дніпропетровської області.

Як вбачається із вищевказаного рішення суду наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-6246/15-16-СГ від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту не території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області; орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням (01.03) - для ведення особистого селянського господарства.

Також, предметом розгляду в суді був проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, складений ФОП ОСОБА_11 , на замовлення ОСОБА_1 , відповідно до договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №0371-ПР від 11 жовтня 2016 року.

Проте, наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-2574/15-20-СГ від 26 лютого 2020 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, складений ПП «Земельний ресурс» у 2019 році, який був також погоджений рішенням Вербківської сільської ради Сьомого скликання сорок першої сесії №638-41/УІІ скл. від 26 листопада 2019 року.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави в порядку ст.ст.387,388 ЦК України для витребування у добросовісного набувача ТОВ «Сегеста» земельної ділянки площею 2 га, що розташована в Дніпропетровській області Павлоградський район Вербківська сільська рада, кадастровий номер: :01:003:0777, цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, а тому і позовна вимога прокурора про витребування майна із чужого незаконного володіння на користь Вербківської сільської ради, яка за своїм волевиявленням розпорядилась правом на спірну ділянку, не підлягає задоволенню. Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 26 лютого 2020 року №4-2574/15-20-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :01:003:0777) від 19 березня 2020 року, площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, як такого, що порушує публічний порядок, з одночасним припиненням речових прав ТОВ "Сегеста" на вказану земельну ділянку (номер запису про право 36039941), не є ефективними способами захисту, адже задоволення таких вимог не призвело б до відновлення володіння землею.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. З вказаним висновком погодилась і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Колегія суддів вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У цій справі прокурор пред`явив позов в інтересах Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, зокрема в позові виклав вимогу про визнання незаконним та скасування наказу Держгеокадастру і ставив під сумнів рішення Вербківської сільської ради щодо надання дозволу і затвердження проекту землеустрою щодо виділення у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в разі якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах (пункти 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №5023/10655/11 від 20 листопада 2018 року, пункти 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови ВП від 27 лютого 2019 року, справа № 761/3884/18). Такий же висновок справедливий щодо господарського процесу.

Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Та в частині заявленої прокурором позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та Вербківської сільської ради).

Зазначене не відповідає частині першій статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.

Подібних висновків, але щодо участі органів державної влади в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 13 листопада 2019 року у справі №826/3115/17.

Разом з тим позивач у межах розгляду справи міг посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, також у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18).

За змістом статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом статті 22 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) - землями сільськогосподарського призначення визнаються зокрема землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції.

Частина друга статті 134 ЗК України, регулює, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), зокрема, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Частинами другою та третьою статті 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Прокурор порушення права на отримання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 пов`язував із тим, що Держгеокадастр розпорядився спірною земельною ділянкою щодо якої прийнято рішення про її передачу в комунальну власність та ОСОБА_1 фактично не зверталася до Вербківської сільської ради, спірна земельна ділянка вже перебувала в постійному користуванні іншого товариства і не була вилучена та остання повторно звернулася із заявою про отримання земельної ділянки для особистого селянського господарства і не використала земельну ділянку за призначенням.

Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які доведені та дотримався норм процесуального права, оскільки судом надана правова оцінка тому факту що фактично передача спірної земельної ділянки в комунальну власність не відбулась, при цьому суд обґрунтовано покладався на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та за наявності у цьому реєстрі відомостей про право власності держави на спірну земельну ділянку на час вирішення справи, що узгоджувалося із іншими письмовими доказами і за відсутності даних про те, що змінився власник - доводи апелянта в цій частині є не обґрунтованими.

Так з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 85,2359 га, :01:003:0740, розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Вказана ділянка перебувала у власності держави та у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Також, ділянка перебувала у постійному користуванні ТОВ «СТ з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава».

21 грудня 2018 року наказом ГК Держгеокадастру у Дніпропетровській області від №4-5230/15-18-СГ вказану ділянку передано Вербківській сільській об`єднаній територіальній громаді (Вербківська сільська рада) Павлоградського району у комунальну власність. Про передачу земельної ділянки 21 грудня 2018 року було складено акт приймання передачі.

Вербківською сільською радою не приймались рішення щодо прийняття спірної земельної ділянки у комунальну власність Вербківської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області, відповідно і заяв направлених на внесення змін до Державного земельного кадастру України Вербківською сільською радою направлено не було.

Доказів про прийняття на баланс сільської ради спірної ділянки матеріали справи не містять, а тому право власності на спірну земельну ділянку Вербківська сільська рада не набула.

29 серпня 2019 року Вербківською сільською радою було прийнято рішення №590-38/VII «Про клопотання щодо виключення земель сільськогосподарського призначення державної форми власності з акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року».

03 жовтня 2019 року наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від №4-2428/15-19-СГ «Про внесення змін до наказу Головного управління від 21 грудня 2018 року №4-5230/15-18-СГ» внесено зміни до п.1 наказу Головного управління від 21 грудня 2018 року №4-5230/15-18-СГ в частині загальної площі, а саме: замінено «7805,5902 га» на «7523,7159 га».

Виключено з додатку до акту від 21 грудня 2018, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 року №4-5230/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельні ділянки з кадастровими номерами, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0740.

Тобто після цього наказу спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0740 була повернута до державної власності, у розпорядження ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Твердження прокурора про те, що спірна земельна ділянка перебувала у власності Вербківської сільської ради, оскільки про її повернення у ведення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не було складено акту про приймання-передачі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірну земельну ділянку було виключено з акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року, та додаткового акту для її повернення законодавством не потребується.

Посилання прокурора на статтю 117 ЗК України, як на норму, якою встановлюється момент отримання права власності, є необґрунтованими, оскільки ця норма не регулює момент отримання права власності.

Статтею 125 ЗК України визначається момент набуття права власності, а саме з моменту державної реєстрації такого права.

Посилання прокурора на те, що земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ТОВ «СТ з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», що обумовлює незаконність її передачі ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки товариство до передачі ділянки надало згоду на її відчуження, чим відмовилась від неї.

Вказане свідчить про те, що будь які права товариства щодо земельної ділянки порушенні не були.

ОСОБА_1 зверталася до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області для отримання земельної ділянки.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 29 вересня 2016 №4-6246/15-16-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в порядку безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району.

ОСОБА_1 розроблену документацію із землеустрою подано для затвердження до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Листом від 27 червня 2017 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомлено ОСОБА_1 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погодившись із вказаною відмовою ОСОБА_1 оскаржила її у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі №160/1636/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яка полягає в невиданні наказів про затвердження проектів землеустрою. Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати накази про затвердження проектів землеустрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Вербківської сільської ради, Павлоградського району, Дніпропетровської області.

У резолютивній частині вказаного рішення відсутні посилання на те, яку саме земельну ділянку слід відвести ОСОБА_1 .

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які є підставою для звільнення від доказування відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними /ті самі особи або особа/і об`єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже ОСОБА_1 в судовому порядку довела порушення свого права з боку Держгеокадастру з приводу отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26 лютого 2020 №4-2574/15-20-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:003:0777 для ведення особистого селянського господарства.

Земельна ділянка, відносно якої виник спір, знаходилась у власності держави, так як судом встановлений факт, що сільська рада прийняла рішення про повернення ділянки у власність держави і її було вилучено з акту прийому-передачі земельних ділянок від держави до сільської ради.

Державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку проведено 04 березня 2020 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2020 року право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:003:0777), площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстровано за ТОВ «Сегеста».

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статями 202-204 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Верховний суд України неодноразово вказував, що, розглядаючи спори про витребування майна з чужого незаконного володіння, судам слід встановити дійсного власника майна, для чого необхідно дослідити всі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, з урахуванням рівності прав сторін щодо надання доказів та їх дослідження.

Зокрема зазначена позиція викладена в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", Постанові судової палати в цивільних справах Верховного суду України у справі №6-2776цс-16, у справі №3-1058гс16 від 23 листопада 2016 року, у справі №6-2069цс16 від 30 листопада 2016 року, у справі №6-2233цс16 від 21 грудня 2016 року.

Стала практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року,"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року,"Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року,"Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року,"Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Вимога дотримання такого балансу відображена і в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О. «та інші проти Бельгії».

Разом із тим, факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності, Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності. Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи. Як зазначено в ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Верховний Суд у постановах від 18 березня 2020 року у справі №199/7375/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі №199/8047/16-ц дійшов висновків, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод». З`ясування питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387,388 ЦК України, так і для визначення критерію «пропорційності» втручання у право власності набувача майна. Слід зазначити, що можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.

Враховуючи що власниця ОСОБА_1 підтвердила законність переходу до неї права власності на спірну земельну ділянку колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ "Сегеста" є належним власником та землекористувачем і законно володіє спірною земельною ділянкою, оскільки власник вже розпорядився своїм правом та передав спірну земельну ділянку у власність ТОВ «Сегеста» на підставі договору чинність якого не спростована, так як не доведено порушення цим Договором купівлі-продажу прав інших осіб чи порушення публічного порядку.

Враховуючи що правовий інтерес ТОВ «Сегеста» полягає в користуванні своєю власністю, є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності - витребування у власника спірної земельної ділянки не може бути здійснене, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки як відповідач ОСОБА_1 , так і ТОВ «Сегеста» були добросовісними набувачами спірної земельної ділянки, то наявність будь-яких помилок з боку органів державної влади не повинна впливати на права та законні інтереси громадян та юридичних осіб, а тим паче їх порушувати. За викладених обставин зазначені відповідачі не мали контролювати державні органи у здійсненні ними їх прямих прав та обов`язків, передбачених чинним законодавством, а ймовірна наявність незначних порушень не повинна призводити до порушення істотних прав власників землі. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров