ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/1317/19 Номер провадження 22-ц/814/1789/23Головуючий у 1-й інстанції Шелест І. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною Харківської міської ради на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 липня 2020 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту судового рішення 07 липня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що він постійно зареєстрований та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та штампом про реєстрацію в паспорті позивача. Крім позивача у квартирі був зареєстрований його батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У квартирі залишилися зареєстрованими колишня дружина його батька ОСОБА_2 , її син від першого шлюбу ОСОБА_4 , а також їх спільний син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з батьком позивача деякий час проживала у спірній квартирі, але згодом почала мешкати з іншим чоловіком та приводити його у квартиру. На цій підставі виникали сварки, тому відповідач ОСОБА_2 разом зі своїм співмешканцем та дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_3 через деякий час залишили спірну квартиру, забрали свої речі та знайшли інше місце проживання, яке наразі позивачу невідомо. Із 2012 року відповідачі не цікавляться спірною квартирою, їх речі відсутні у квартирі. Сплата житлово-комунальних послуг та підтримання належного стану квартири здійснюється лише позивачем. Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача з таким позовом.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнані, такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що Харківська міська рада як орган місцевого самоврядування, який уповноважений здійснювати контроль за використанням і збереженням житлового фонду, не була залучена до участі у справі.

Суд першої інстанції задовольнив позов за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовані вимоги, зокрема судом не з`ясовані причини не проживання відповідачів у спірній квартирі.

Судом також порушений порядок повідомлення осіб учасників справи, місце знаходження, перебування яких невідоме, відповідно до ч.11, ч.12 ст.128 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.01.2022 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Наголошується, що факт не проживання відповідачів встановлений судом на підставі показань свідків і письмових доказів, що є належними, допустимими і достатніми доказами.

Стверджується, що відсутність оголошення на сайті судові влади жодним чином не порушує права Харківської міської ради, а також відповідачів, враховуючи, що судом ухвалено заочне рішення. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 була обізнана про розгляд цієї справи, що слідує зі змісту апеляційної скарги на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26 вересня 2019 року у справі № 696/2172/19.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13.02.2019 та штампом про реєстрацію в паспорті позивача.

Крім позивача у квартирі був зареєстрований його батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.02.2019 серії НОМЕР_1 та був знятий з реєстраційного обліку.

На теперішній час в квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , колишня дружина батька позивача ОСОБА_2 , її син від першого шлюбу ОСОБА_4 , а також їх спільний син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13.02.2019 року.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з 2012 року не проживають у спірній квартирі та належне їм майно в квартирі відсутнє.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин не проживання відповідачів у квартирі протягом тривалого часу без поважних причин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи підтверджуються або спростовуються належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, виконав вимоги процесуального закону щодо оцінки доказів, правильно встановив фактичні обставини, характер спірних правовідносини та ухвалив обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

У справі судом ухвалено заочне рішення.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачам на зареєстровану адресу їхнього місця проживання надсилалися повістки-виклики, проте вони не були вручені; у справі також наявні оголошення про виклик відповідачів у судове засідання (а.с.47-49, 55-57, 78-80), отже слід визнати, що суд першої інстанції вжив передбачені процесуальним законом заходи для повідомлення відповідачів про розгляд справи,

Про обізнаність відповідача ОСОБА_2 щодо розгляду цього спору судом свідчить також зміст апеляційної скарги на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26 вересня 2019 року у справі № 696/2172/19 (а.с.131 зворот).

Суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які підтвердили обставини тривалого непроживання відповідачів у спірній квартирі за відсутності у них перешкод для цього.

З урахуванням наведених обставин суд обґрунтовано визнав належними, допустимими і достатніми подані позивачем докази.

В апеляційній скарзі відсутні будь-які обґрунтовані доводи про те, яким чином ухвалене судом першої інстанції заочне рішення порушує (і які саме) права та законні інтереси Харківської міської ради як органу місцевого самоврядування. Тобто в апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2023 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов