ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3250/23 Справа № 210/2683/22 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/2683/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 січня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів у зв`язку із продовженням особою навчання.

Позовна заява обґрунтована тим, що у сторін є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 навчається у Київському національному університеті технологій та дизайну, на першому курсі денної форми навчання за контрактом, термін навчання для здобуття ступеня «бакалавр» з 01 вересня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Навчаючись у цьому навчальному закладі, їх син позбавлений можливості працевлаштуватись та забезпечувати свої життєві потреби самостійно. Такими життєвими потребами є: товари першої необхідності (продукти харчування, одяг, ліки), супутні витрати (проїзд міським транспортом, оплата житлово-комунальних послуг та ін.), дозвілля, заходи направлені на фізичний та духовний розвиток.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі частки всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заява, а саме з 01 вересня 2022 року, і до закінчення останнім навчання у вищому навчальному закладі чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, - зважаючи на те, яка з зазначених обставин настане першою.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на користь сина ОСОБА_3 в розмірі 1 500,00 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заява, а саме з 01 вересня 2022 року, і до закінчення останнім навчання у вищому навчальному закладі чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, - зважаючи на те, яка з зазначених обставин настане першою.

Апеляційна скарга мотивована тим. що позивачка ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 на теперішній час проживають у Бельгії та отримують грошову допомогу, як особи, які отримали статус тимчасового захисту. Вважає, що отримуваних ними сум достатньо для забезпечення потреб повнолітнього сина, а на витрати на навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну він може надати щомісячну грошову допомогу.

Зазначає, що він має сумніви щодо цільового використання коштів позивачкою ОСОБА_1 , яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Також, вказує, що його дружина отримує щомісячний дохід у розмірі 11 782,00 грн. та він отримує грошове забезпечення у розмірі 45 555,23 грн. лише на період воєнного стану, а після закінчення воєнного стану його доходи будуть становити лише 13 873,73 грн. на місяць. При цьому, на їх спільному з дружиною утриманні перебуває малолітній син 2019 року народження, а тому він не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі, визначеному судом.

Відзив на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 5 ).

Згідно відомостей Реєстру Криворізької міської територіальної громади, дитина ОСОБА_3 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 з 31 липня 2019 року та знаходиться на її утриманні (а.с.7).

Згідно виписки з навчальної карти студента 211222 від 25 липня 2022 року, ОСОБА_3 навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну на денній формі навчання терміном з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 рік, факультет «Навчально-науковий інститут інженерії та інформаційних технологій» (а.с.22).

Позивачка ОСОБА_1 та третя особа, ОСОБА_3 отримали тимчасовий прихисток у зв`язку з військовою агресією рф на території України, та наразі перебувають в Бельгії (а.с. 53-57).

Відповідач ОСОБА_2 з 31.03.2022 року, на підставі указу Президента №69/2022 від 24.02.2022 року, мобілізований до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою №2235 від 07.10.2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , 2019 року народження, на підтвердження чого надав суду копію свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 .

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки та стягуючи з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 01 вересня 2022 року і до закінчення останнім навчання у вищому навчальному закладі чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, суд першої інстанції виходив з майнового положення сторін та наявності на утриманні відповідача малолітнього сина.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У силу положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_3 навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну на денній формі навчання терміном з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 рік, факультет «Навчально-науковий інститут інженерії та інформаційних технологій», тобто продовжує навчання на денній формі навчання (а.с. 6) та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, витратами на навчання (канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям, оплатою на навчання та сплатою за гуртожиток.

При цьому, суд дійшов висновку, що витрати позивачки ОСОБА_1 на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він має сумніви щодо цільового використання коштів позивачкою ОСОБА_1 , яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, колегією суддів не приймаються, як надумані та не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, щодо використання аліментів на утримання сина на власні потреби.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що позивачка ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 на теперішній час проживають у Бельгії та отримують грошову допомогу, як особи, які отримали статус тимчасового захисту, у зв`язку з чим відповідач вважає, що отримуваних ними суд достатньо для забезпечення потреб повнолітнього сина, є взагалі безпідставними, оскільки, по-перше, будь-яка гуманітарна допомога в іншій країні, у якій особи отримали прихисток, є тимчасовою та не забезпечує гідний рівень проживання у країні перебування, по-друге, такі виплати є тимчасовими та можуть бути припинені в односторонньому порядку у будь-який момент, а тому не можна вважати їх постійним джерелом доходу позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 .

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Установивши, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , 2019 року народження, враховуючи розмір його щомісячного доходу на теперішній час, суд дійшов вірного висновку про наявність у останнього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 1/7 частки від його доходу щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримує грошове забезпечення у розмірі 45 555,23 грн. лише на період воєнного стану, а після закінчення воєнного стану його доходи будуть становити лише 13 873,73 грн. на місяць. не спростовують висновків суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, адже зміна матеріального стану в майбутньому може бути правовою підставою для перегляду розміру аліментів після настання такої зміни, однак не впливає на визначення розміру аліментів під час вирішення даного спору.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що аліменти мають бути стягнуті саме на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 колегією суддів відхиляються, оскільки таке стягнення можливе за умови звернення до суду з позовом про стягнення аліментів безпосередньо повнолітнього сина, який продовжує навчання, тоді як у даному випадку позивачем по справі є його мати, що не заборонено нормами СК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково зазначив граничну межу розміру стягнутих аліментів, вказавши, що їх розмір повинен складати не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як наведеними вище правовими нормами вказана межа не передбачена, оскільки аліменти стягуються на повнолітню дитину на період продовження навчання, а приписи ч. 2 ст. 182 СК України застосовуються при вирішення правовідносин щодо розміру аліментів відносно дитини, яка не досягла повноліття.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги, змінити рішення суду першої інстанції, виключивши з резолютивної частини посилання на те, що розмір визначених аліментів повинен складати не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід змінити, виключивши з резолютивної частини посилання на те, що розмір визначених аліментів повинен складати не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року - змінити, шляхом виключення з резолютивної частини цього рішення посилання суду на те, що розмір визначених аліментів, які підлягають стягненню, повинен складати «не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: