Номер провадження: 22-ц/813/4279/23
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приходько Л. А.

суддів: Бездрабко В.О.

Кутурланової О.В.

секретар Виходець А.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - Одеська міська рада,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Якових Євгена Володимировича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року у складі головуючого судді Леонова О.С., повний текст рішення складено 11 листопада 2022 року,

встановив:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська міська рада, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатіна В.О. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вказувала на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування 286/1000 частин будинку від 14 жовтня 2006 року, які в подальшому, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року були виділені в окремий об`єкт нерухомості.

Вказаний житловий будинок, відповідно до договору дарування від 14 жовтня 2006 року, знаходиться на земельній ділянці площею 0,2311 га (2311 кв.м.), в зв`язку з чим рішенням Одеської міської ради від 21 вересня 2016 року за № 1114-VII їй наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою, АДРЕСА_1 .

Позивачу стало відомо, що на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,0568 га, складений проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Проте, земельна ділянка площею 0,0568 га накладається на земельну ділянку, яка фактично перебуває у її користуванні.

Підставою для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 є: договір купівлі-продажу від 05 червня 2018 року за № 714 однієї другої частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., а також договір купівлі-продажу від 02 червня 2018 року за № 704 однієї другої частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., які на думку позивача є недійсними, так як містять неправдиві відомості та складені з порушенням діючого законодавства.

Зокрема приміщення площею 24,8 кв.м. яке є предметом спірних договорів не є і ніколи не було житловим будинком, а є літньою кухнею літ. "Д", який більше 10 років ні ким не експлуатується і не використовується для проживання будь-яких осіб, що підтверджується: викопіювання з топографічного плану Одеси за листопад 2017 року, в якому вказана літня кухня літ. "Д" зазначено як "КН" (кам`яне нежиле); технічними паспортами від 23 серпня 2012 року, 20 липня 2012 року, 13 вересня 2006 року, в яких літ. "Д" зазначена як літня кухня; висновком КП "БТІ та РОН" ОМР від 14 травня 2013 року щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, в якому літ. "Д" зазначена як літня кухня, яка знаходиться в користуванні Одеської міської ради.

А отже, договори купівлі-продажу від 05 червня 2018 року № 714 та від 02 червня 2018 року № 704, та технічний паспорт від 31березня 2017 року, виготовлений ТОВ фірмою "ЮРІКС" на замовлення ОСОБА_2 , внесені завідомо неправдиві дані, та замість нежилого приміщення літньої кухні зазначений житловий будинок.

Також вказує на те, що, право власності на вказаний житловий будинок (а фактично - літню кухню) у ОСОБА_2 виникло на підставі запису про право власності 21979075 від 15 серпня 2017 року, яке зареєстровано на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 06 жовтня 1989 року № 664. Вважає, що вказане рішення є підробленим, з огляду на те, що в 1989 році виконкомом Одеської міської ради було прийнято всього 457 рішень.

Посилаючись на викладене просила, з підстав визначених статтями 203, 215, 216 ЦК України:

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , який складається в цілому з житлового будинку під літ. "А", загальною площею 24,8 кв.м., житловою площею 10,9 кв. м. та надвірних споруд: під літ "Б" - вбиральня, 1,2 - огорожа, І- мостіння, номер запису про право власності: 21979075 від 15 серпня 2017 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05 червня 2018 року № 714 однієї другої частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О.;

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 02 червня 2018 року № 704 однієї другої частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О.;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , який складається в цілому з житлового будинку під літ. "А", загальною площею 24,8 кв.м., житловою площею 10,9 кв. м. та надвірних споруд: під літ "Б" - вбиральня, 1,2 - огорожа, І- мостіння, номер запису про право власності: 26430051 від 02 червня 2018 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , який складається в цілому з житлового будинку під літ. "А", загальною площею 24,8 кв.м., житловою площею 10,9 кв. м. та надвірних споруд: під літ "Б" - вбиральня, 1,2 - огорожа, І- мостіння, номер запису про право власності: 26474769 від 05 червня 2018 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову. Накладено арешт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , який складається в цілому з житлового будинку під літ. «А», загальною площею 24,8 кв.м., житловою площею 10,9 кв. м. та надвірних споруд: під літ «Б» - вбиральня, 1,2 - огорожа, І мостіння.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2021 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову накладених ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Малиновського районного суду від 02 грудня 2019 року скасовано.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушень вимог статей 202, 203, 215, 216 ЦК України, а саме загальних вимог чинності правочинів, укладених щодо нерухомого майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом не встановлено. Також суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено порушення її прав реєстрацією права власності за ОСОБА_2 на спірний житловий будинок та оспорюваними договорами купівлі-продажу нерухомого майна.

В апеляційній скарзі адвокат Якових Є.В. діючи від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що в даній справі позивач звернулась за захистом свого законного інтересу - отримання права власності на земельну ділянку площею 0.2311га, вказуючи на те, що вона не може реалізувати свій намір на отримання вказаної земельної ділянки у власність, оскільки відповідачем ОСОБА_3 незаконно, з грубим порушенням закону зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та здійснює спроби щодо відведення земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку яка знаходиться у користуванні позивачки.

Також посилаючись на те, що реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок здійснена на підставі підробленого рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 06 жовтня 1989 року №664, вважає, що на момент укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу відсутні докази належності предмету договору покупцю.

Крім того вказує на незаконність реєстрації приміщення літньої кухні як житлового будинку.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Попов М.С., апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними в апеляційній скарзі. Просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Десятник С.М. апеляційну скаргу не визнав. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначив, що, на його думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 14 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання набула право власності на 286/1000 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_2 та складається в цілому з одного житлового кам`яного будинку під літерою «А», житловою площею 128,3 кв.м. та надвірних споруд: «Б, Ж» - сараї, «В, Е» - гаражі, «З, Г» - вбиральня, «Д» - літня кухня, II - мостіння, № 3-10 - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 2311кв.м.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14 червня 2013 року у цивільній справі № 521/5318/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про виділ частини домоволодіння припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на окреме домоволодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про виділ частки із майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на окреме домоволодіння позовні вимоги співвласників часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 задоволено. Зокрема задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 Припинено право спільної часткової власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , належну ОСОБА_1 частину домоволодіння, а саме - житловий будинок літ. «А», загальною площею 75,9 кв.м. (без урахування самочинно збудованих будівель), житловою площею 30,6 кв.м., гараж літ. «Е», №4,13,14 огорожа, ІІ, VІІ мостіння, розташовані на земельній ділянці площею 839 кв.м., належну ОСОБА_1 в самостійне домоволодіння з присвоєнням йому адреси: АДРЕСА_1 та визнано за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 75,9 кв.м. (без урахування самочинно збудованих будівель), житловою площею 30,6 кв.м., гараж літ. «Е», №4,13,14 огорожа, ІІ, VІІ мостіння, розташовані на земельній ділянці площею 839кв.м.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року зазначене вище рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісної та зустрічних позовних заяв, у тому числі зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , відмовлено в повному обсязі.

02 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , який складається з одного жилого будинку під літ. А, загальною площею 24.8кв.м, житловою площею 10.9 кв.м та надвірних споруд: під літ. Б - вбиральна, 1,2 огорожа, І - мостіння.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , який складається в цілому з житлового будинку під літ. "А", загальною площею 24,8 кв.м., житловою площею 10,9 кв. м. та надвірних споруд: під літ "Б" - вбиральня, 1,2 - огорожа, І- мостіння, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: 26430051 від 02 червня 2018 року.

05 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , який складається з одного жилого будинку під літ. А, загальною площею 24.8кв.м, житловою площею 10.9 кв.м та надвірних споруд: під літ. Б - вбиральна, 1,2 огорожа, І - мостіння.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_3 на 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , який складається в цілому з житлового будинку під літ. "А", загальною площею 24,8 кв.м., житловою площею 10,9 кв. м. та надвірних споруд: під літ "Б" - вбиральня, 1,2 - огорожа, І- мостіння, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: 26474769 від 05 червня 2018 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар О.М. про скасування реєстрації права власності та звільнення земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19 березня 2019 року (номер запису про право власності: 30833970). В іншій частині позовних вимог Одеської міської ради відмовлено.

Цим же рішенням зустрічний позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки в натурі, визнання права власності задоволено. Виділено частину домоволодіння в самостійне домоволодіння з присвоєнням йому адреси: АДРЕСА_1 , а саме - надвірні будівлі, споруди та приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 , які знаходяться в фактичному користуванні та володінні ОСОБА_1 та є фактично відокремлені: житловий будинок літ. «А» з прибудовами «а12, а4», які складаються з наступних приміщень: 1-тамбур, площею 2,40 кв.м.; 2-підсобне, площею 13,10 кв.м.; 3-житлова, площею 14,80 кв.м.; 4-житлова, площею 15,70 кв.м.; 5-коридор, площею 5,90 кв.м.; 6-кухня, площею 25,10 кв.м.; 7 санвузол, площею 7,80 кв.м.; 8-туалет, площею 1,3 кв.м.; всього: загальна площа 86,10 кв.м., в тому числі житлова 30,50 кв.м.; надвірні будівлі та споруди: літ. «Е» - гараж; ІІ, VІІ мостіння; №4, 13,14 огородження, які розташовані на земельній ділянці площею 839 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: житловий будинок літ. «А» з прибудовами «а12, а4», які складаються з наступних приміщень: 1-тамбур, площею 2,40 кв.м.; 2-підсобне, площею 13,10 кв.м.; 3-житлова, площею 14,80 кв.м.; 4-житлова, площею 15,70 кв.м.; 5-коридор, площею 5,90 кв.м.; 6-кухня, площею 25,10 кв.м.; 7 санвузол, площею 7,80 кв.м.; 8-туалет, площею 1,3 кв.м.; всього: загальна площа 86,10 кв.м., в тому числі житлова 30,50 кв.м.; надвірні будівлі та споруди: літ. «Е» - гараж; ІІ, VІІ мостіння; №4, 13,14 огородження, які розташовані на земельній ділянці площею 839 кв.м.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 липня 2021 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року скасовано в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки в натурі, визнання права власності, в скасованій частині постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог. В іншій частині залишено без змін.

З технічного паспорта об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого 31 березня 2017 року ТОВ «Фірма «ЮРІКС» вбачається, що житловий будинок під літ. «А», вбиральня літ. «Б» побудовані до 05 серпня 1992 року, відповідно до пункту 3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» не є самочинними.

З матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , складених Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ( від 28.05.2008, від 10.07.2012 та від 23.08.2012) вбачається, що приміщення під літ. «Д» що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вказана як літня кухня.

У висновку КП "БТІ та РОН" ОМР від 14 травня 2013 року щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна вказано, що будівля під літ. "Д" є літньою кухнею, яка знаходиться в користуванні Одеської міської ради.

Житлові будинки за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_2 розташовані на земельних ділянках, які є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси.

Рішенням Одеської міської ради про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 21 вересня 2016 року за № 1114-V11, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається що за адресою АДРЕСА_2 розташована земельна ділянка площею 0.0568га, кадастровий номер :52:026:0008 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Інформація щодо власника відсутня.

Сторони в судовому засіданні визнали, що на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,0568 га, складений проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

З висновку експерта № 188/21 судової земельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Скорською О.А. 02 серпня 2021 року на замовлення адвоката Попова М.С. в інтересах ОСОБА_1 для подання до суду, вбачається, що фактична площа земельної ділянки на якій розташована належна позивачці частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, та яка перебуває у її користуванні, складає 839кв.м (0.0838га).

Під час проведення дослідження виявлено накладення меж земельної ділянки кадастровий номер :52:026:0008 на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 та на якій розташовані належні на праві приватної власності частина житлового будинку літ. А з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що право власності щодо об`єкта нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі 15 серпня 2017 року. Підставою виникнення права власності вказано технічний паспорт виданий 31 березня 2017 року ТОВ Фірма ЮРІКС та рішення виконкому народних депутатів Одеської міської ради від 06 жовтня 1989 року № 664.

23 січня 2018 року ОСОБА_2 в порядку визначеному частиною 2 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень звернувся до КП Новосільської сільської ради Регіонального бюро державної реєстрації з заявою про внесення змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із виявленою технічною помилкою, а саме у зв`язку з помилковим зазначенням рішення виконкому Одеської міської ради від 06 жовтня 1989 року № 664, як підставу виникнення права власності на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_2 .

23 січня 2018 року державним реєстратором за заявою ОСОБА_2 , прийнято рішення про внесення змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою виникнення права власності вказано технічний паспорт виданий 31 березня 2017 року ТОВ Фірма ЮРІКС.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є:

- скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 21979075 від 15 серпня 2017 року;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02 червня 2018 року № 704 однієї другої частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О.;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05 червня 2018 року № 714 однієї другої частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О.;

- скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 26430051 від 02 червня 2018 року;

- скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 26474769 від 05 червня 2018 року.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 , не маючи будь-яких майнових прав на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , та не будучи стороною договорів купівлі-продажу, вважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_2 на спірний будинок є незаконною, внаслідок чого і договори купівлі-продажу укладені з порушенням вимог закону, що порушує її право на оформлення права власності на земельну ділянку на якій розташоване належне їй на праві власності нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина 5 статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який передбачає такий спосіб захисту порушеного права як скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення.

Положеннями вказаного закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положення частини 2 статті 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Як зазначалось вище, позивачка, вважаючи порушеними свої права, звернулась з позовом у цій справі про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, не маючи жодного права на це майно, та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, стороною яких вона не є вказуючи на те, що є власником частини суміжного домоволодіння, а реєстрація права власності та укладення відповідачами оспорюваних договорів купівлі-продажу здійснює їй перешкоди у оформлені прав на земельну ділянку, якою вона фактично користується.

Тобто у цій справі позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу подала особа, яка не була стороною цих договорів, - заінтересована особа.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Вирішуючи цей спір і відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з`ясував характер спірних правовідносин сторін, надав оцінку змісту порушеного права (інтересу) ОСОБА_1 реєстрацією права власності за ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно та оспорюваними договорами, стороною яких позивачка не є, дослідив обставини справи і наявні у ній докази та визнав недоведеним ОСОБА_1 факт порушення реєстрацією права власності та договорами купівлі-продажу прав і законних інтересів позивача, які підлягали би захисту у судовому порядку.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, про що зазначив Верховний Суд у постанові об`єднаної палати суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі 910/12787/17.

Під порушенням права розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що набуття ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно, право на яке зареєстровано за відповідачем 15 серпня 2017 року на підставі технічного паспорту виданого 31 березня 2017 року ТОВ Фірма ЮРІКС призвело до порушення прав чи законних інтересів позивачки, з огляду на те, що будь-яких майнових прав на вказане майно вона не мала та не має. А незаконне, на думку позивачки, вибуття спірного майна із володіння Одеської міської ради, не свідчить про порушення суб`єктивних прав позивачки.

Предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу є лише нерухоме майно, а саме по 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 . Земельна ділянка на якій розташований вказаний будинок не є предметом вказаних договорів.

Виникнення у відповідачів, у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно, права на відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку не свідчить про безумовне порушення як реєстрацією права власності так і укладеними між відповідачами договорами прав чи законних інтересів позивача як користувача суміжною земельною ділянкою.

За наслідками задоволення позовних вимог має відбуватися поновлення (захист) майнових прав позивача або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він здатний буде набути прав. Проте заявлені у справі вимоги не спрямовані безпосередньо на відновлення прав ОСОБА_1 , оскільки вимоги про скасування реєстрації права власності за ОСОБА_2 та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, фактично спрямовані на захист прав належного, на думку позивача, володільця нерухомого майна, Одеської міської ради, оскільки наслідком задоволення вказаних заявлених позовних вимог має бути відновлено його право на нерухоме майно. Разом з тим з самостійними вимогами в порядку визначеному законом Одеська міська рада за захистом своїх прав не зверталась.

Законність набуття відповідачами права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації права власності з наступним укладенням договорів купівлі-продажу, не порушує право позивача позивача на оформлення її прав на земельну ділянку на якій розташоване належне їй нерухоме майно, що свідчить про неправильно обраний позивачем у наведеному випадку спосіб захисту порушеного, на її думку, права.

Колегія суддів, встановила що оскаржуване рішення суду першої інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу, з підстав визначених статтею 375 ЦПК України, необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Якових Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 травня 2023 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.В. Кутурланова