Справа № 369/3577/23
Провадження №2/369/3443/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.

при секретарі: Миголь А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі №369/3577/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал-3» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа №369/3577/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал-3» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення коштів.

Одночасно з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах заявлених позовних вимог у сумі 1 850 472, 7 грн. (одного мільйона восьмисот п`ятдесяти тисяч чотириста сімдесяти двох гривень, 70 копійок) шляхом: накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ "Петрівський квартал 3" (місцезнаходження 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, будинок 2В, Ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 42005404) у будь-яких банках та інших фінансових установах, у тому числі на рахунку НОМЕР_1 у Відділенні №59/09 АБ "УКРГАЗБАНК" та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ "Петрівський квартал 3" (місцезнаходження 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, будинок 2-В, Ідентифікаційний код в ).

Свої вимоги позивач обґрунтовував наступним, 04 грудня 2020 року ТОВ "Петрівський квартал 3" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) уклали Договір №59/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, а також Договір №60/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

За Договором №59/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру ціна майнових прав встановлена в доларах США, та оплачується в національній валюті України - гривні (п. 3.1. Договору). Ціна майнових прав на Квартиру на момент підписання Договору становить 342 055,04 гривень, що еквівалентно 12 052 долара 00 центів США. За Договором №60/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру ціна майнових прав на Квартиру на момент підписання Договору становить 352 016, 98 гривень, що еквівалентно 12 403 долара 00 центів США.

Згідно з п.2.4. обох Спірних договорів орієнтовний строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - 02 квартал 2021 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття а експлуатацію Об`єкта будівництва на строк до шести місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього Договору.

Станом на момент подання цієї заяви про забезпечення позову Відповідач про готовність будинку до експлуатації Позивача не повідомив, про актуальний стан будівництва не інформує, жодних документів для реєстрації речового права на квартири не надав, будь-яка інформація про введення будинку в експлуатацію відсутня.

Отже, з 01 січня 2022 року Відповідач порушує умови укладених договорів стосовно строку введення в експлуатацію Об`єкта будівництва.

Натомість, Позивач виконав свої зобов`язання за Договорами:

Факт повної оплати за Договором №59/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартир Покупцем підтверджується Квитанцією №2 на оплату купівлі-продажу майнових прав на загальну суму 342 055,04 гривень, а також квитанцією № АЗРМ- Р8Т8-В863-АР8М від 04.12.2020.

Факт повної оплати за Договором №60/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру Покупцем підтверджується Квитанцією №2 на оплату купівлі-продажу майнових прав на загальну суму 352 016, 98 гривень, а також Квитанцією № НК7Р- КССЕ-2326-1С0С від 04.12.2020.

Згідно з пунктом 6.2. Договору №59/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 04.12.2020 року та Договору №60/ПК7_ЛУ6 від 04.12.2020 року.

Сторони домовились, що пеня у розмірі 0,1% від ціни майнових прав ціна майнових прав відповідно до спірних договорів встановлена в доларах США - Позивач на Квартиру за кожен день прострочення за недотримання умов передбачених п. 2.4. Договору, сплачується Продавцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відмови Покупця від договору та підписання сторонами додаткової угоди про його розірвання з поверненням усієї суми сплачених коштів та суми пені.

До того ж, згідно із Додатковою угодою до Договору №59/ПК7_ЛУ6.

У разі дострокового припинення (розірвання) цього Договору, з вини або ініціативи Покупця, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 307 875,08 гривень.

Згідно із Додатковою угодою до Договору №60/ПК7_ЛУ6: У разі дострокового припинення (розірвання) цього Договору, з вини або ініціативи Покупця, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 321 898, 43 гривень.

Загальна сума коштів, що підлягає стягненню з Відповідача становить 1 850 472, 7 грн (один мільйон вісімсот п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят дві гривні 70 копійок).

Така пасивна поведінка Відповідача свідчить про його небажання виконувати зобов`язання за договорами і, відповідно, викликає обґрунтовані припущення стосовно того, що Відповідач у разі ухвалення судового рішення про стягнення заявлених сум (або ж навіть під час розгляду справи у суді) буде вчиняти дії, направлені на утруднення (неможливість) виконання судового рішення, зокрема, дії щодо відчуження належного відповідачу майна, виведення грошових коштів з рахунків.

Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову. Накладення арешту на належне відповідачу майно є важливим та необхідним заходом забезпечення позову, оскільки грошових коштів на відкритих рахунках Відповідача може виявитися недостатньо (наявний їх розмір не відомий позивачу через дію банківської таємниці) для виконання рішення у справі у разі задоволення позовних вимог та відшкодування судових витрат, понесених Позивачем у зв`язку з розглядом справи.

За спірними Договорами орієнтовний строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію становить 02 квартал 2021 року з можливістю продовження до 6 місяців, що не буде вважатися порушенням договору. Але відповідач не повідомив позивача про продовження строку на введення Об`єкта будівництва в експлуатацію.

Таким чином, наявність судових справ майнового характеру на значну грошову суму, де ТОВ «Петрівський квартал 3» є відповідачем, дає підстави вважати, що при задоволенні позовних вимогу зазначеній судовій справі, можуть виникнути обставини, які істотно ускладнять виконання судового рішення у даній справі.

Водночас невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вжиття заходів забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву позивача слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства ).

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату зарплати, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Щодо заяви представника позивача ОСОБА_2 накласти арешт на грошові кошти відповідача ТОВ «Петрівський квартал 3», суд зазначає, що такий захід забезпечення позову може бути застосований судом лише при наявності достовірної інформації про рахунки відповідача та розмір коштів, що зберігаються на них. Без наявності таких відомостей суд, накладаючи арешт на грошові кошти, може втрутитись в господарську діяльність юридичної особи та порушити права інших третіх осіб.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заході, суд вважає, що в даному випадку заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі №369/3577/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал-3» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення коштів відмовити повністю.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя: Андрій Волчко