Справа № 463/1251/23 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/808/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Матяш С.І.;

заявника ОСОБА_1

та його представника адвоката Вовк У.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 08 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: того факту, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з тих підстав, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право (а.с. 35-36).

Дану ухвалу оскаржила представник заявника.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що у відповідності до статті 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, то місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою, а відтак вважає, що законом не передбачено вирішення спору судом між батьками про місце проживання дитини, яка досягла 14 років, а тому відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Звертає увагу на те, що відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не підлягають призову на військову служку під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) до 18 років, у тому вважає, що у випадку призову заявника на військову службу неповнолітній «буде позбавлений батьківського піклування та виховання, звичних умов його життя, та відповідно переданий для опікування органу опіки та піклування, що суперечить інтересам дитини».

Вважає, що «встановлення судом юридичного факту того, що (заявник) самостійно утримує та виховує неповнолітню дитину віком до 18 років забезпечить (заявника) право на отримання відстрочки від мобілізації» (а.с. 44-46).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження або відсутність юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293), і що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право (частина 4 статті 315).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

А як вбачається зі змісту статті 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту має бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, тобто факт, що має юридичне значення, за загальним правилом має бути посвідчений документом, і лише при неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, він може бути встановленим у судовому порядку.

Як вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, частиною 3 статті 160 Сімейного кодексу України встановлено, що у випадку, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При цьому чинним законодавством не передбачено посвідчення факту того, що дитина проживає саме з матір`ю чи батьком, окремим документом: зокрема і тому, що даний факт може бути мінливим, оскільки дитина, яка досягла чотирнадцяти років, вправі визначати своє місце проживання хоч щоденно.

Частиною 4 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб, тобто осіб, на права, свободи чи інтереси яких може вплинути ухвалене у справах окремого провадження судове рішення.

Як у заяві до суду першої інстанції, так і у апеляційній скарзі на оскаржувану ухвалу, сам заявник (апелянт) метою встановлення того факту, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина, зазначає «право на отримання відстрочки від мобілізації».

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», повноваженнями у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації наділені Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України та інші органи виконавчої влади, однак жодний з органів, який наділений повноваженнями у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, у заяві не зазначений у переліку заінтересованих осіб.

В той же час, безспірним є те, що орган опіки та піклування в особі районної адміністрації (який зазначений заявником у заяві в якості заінтересованої особи) не є органом, який наділений повноваженнями у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваної ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 08 березня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 травня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.