ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м.Суми

Справа №950/2479/22

Номер провадження 22-ц/816/1014/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега»,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 24 квітня 2023 року в складі судді Стеценка В.А., ухваленого в м. Лебедин, повний текст якого складено 04 травня 2023 року,-

в с т а н о в и в :

16 грудня 2022 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі - ПрАТ АСК «Омега») про стягнення 17600 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та 216000 грн страхового відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника, а всього 233600 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 вересня 2021 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих травм помер ОСОБА_3 , який був пасажиром автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 . Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією зазначеного автомобіля, була застрахована у відповідача. 21 червня 2022 року представник позивачки повідомив відповідача про настання страхового випадку та подав заяву на виплату страхового відшкодування, яке не було виплачено. Зазначає, що до осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого належать його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000 грн та виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, тобто позивачка та її донька мають право на 17600 грн страхового відшкодування. Ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становив 260000 грн на одного потерпілого. Крім того, донька загиблого має право на 216000 грн страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на день дорожньо-транспортної пригоди, яка становила 6000 грн, та гарантованого розміру страхового відшкодування, яке не може бути меншим за 36 мінімальних заробітних плат на день страхового випадку.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 24 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Стефківський В.І., посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_3 був власником автомобіля, яким керував ОСОБА_4 і який був визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді. Відтак, ОСОБА_3 одночасно є і страхувальником і потерпілою особою, тобто є третьою особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була заподіяна шкода життю, а страховик має цю шкоду сплатити дружині та дочці загиблого.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 вересня 2021 року о 23 год. 58 хв. біля с. Штепівка, Лебединського району, Сумської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки "TOYOTA HIGHLANDER", державний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем марки "DAF FT XF 105.460", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_3 від отриманих травм помер.

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 17 січня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої пасажир ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 був власником автомобіля "TOYOTA HIGHLANDER", державний номер НОМЕР_1 , та у день дорожньо-транспортної пригоди передав ОСОБА_4 керування своїм автомобілем.

01 січня 2021 року між ПрАТ АСК «Омега» та ОСОБА_3 укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/1218699, яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Toyota Highlander», державний номер НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору страхувальником є власник транспортного засобу ОСОБА_3 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн, а за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн, розмір франшизи - 2000 грн.

Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Дружиною ОСОБА_3 є ОСОБА_1 . Дочками ОСОБА_3 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з ОСОБА_3 до дня його смерті були зареєстровані і проживали однією сім`єю дружина ОСОБА_1 , дочки ОСОБА_2 і ОСОБА_7 , а також онука ОСОБА_9 (а.с. 35-36).

21 червня 2022 року ОСОБА_10 звертався до ПрАТ АСК «Омега» в інтересах ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою в сумі 14400 грн, завданої їй та її дочці ОСОБА_2 смертю ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 16-17, 20, 38-40).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області на території м. Лебедина та Лебединського району з 18 вересня 2021 року як одержувач пенсії (законний представник) у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 37).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 був власником застрахованого транспортного засобу і передав його ОСОБА_4 для технічного управління без належного правового оформлення, внаслідок чого саме ОСОБА_3 є відповідальним за шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, у правовідносинах, які склалися між сторонами, ОСОБА_3 є страхувальником, особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, і не може бути потерпілим, тобто особою, якій така шкода завдана, оскільки за таких обставин страховик мав би відшкодувати заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в порядку відшкодування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу самому страхувальнику. Суд дійшов висновку, що подія, внаслідок якої завдана шкода смертю ОСОБА_3 , не є страховим випадком у правовідносинах які регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за договором (полісом) № АР/1218699 та не породжує виникнення зобов`язання з виплати страхового відшкодування. Відтак, суд відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.

За правилами ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Пунктом 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), при цьому загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Апеляційний суд погоджується, що позивачці та її дочці було завдано моральну шкоду через смерть її чоловіка та батька дитини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проте заявниця не має право на стягнення страхового відшкодування моральної шкоди та витрат у зв`язку з втратою годувальника зі страховика потерпілого, яким є ОСОБА_3 , оскільки перелічені вище норми права, а також умови полісу № АР/1218699 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 січня 2021 року виключають передбачену договором та законом можливість нести відповідальність страховиком перед страхувальником. У спірних правовідносинах ОСОБА_3 не є одночасно страховиком і потерпілим, оскільки зазначеним полісом № АР/1218699 від 01 січня 2021 року це не передбачено. Страховик може нести відповідальність за страхувальника перед третіми особами.

З урахуванням викладеного вище доводи апеляційної скарги про зворотне не ґрунтуються на нормах права та умовах договору, вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який надав їм належну правову оцінку та обґрунтовано їх спростував.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для зміни чи скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов