Справа №591/3199/23
Провадження № 2-п/591/43/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Сухонос Є.В.

представника позивача адвоката Нежевело В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фомінова Р.М. про перегляд заочного рішення від 28 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 28 червня 2023 року у справі №591/3199/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Вказує на те, що про розгляд справи не був повідомлений, а тому був позбавлений можливості висловити свою позицію по справі. В день винесення рішення перебував на лікуванні в м. Кременчуці у зв`язку з отриманням поранення під час несення служби в ЗСУ.

Про наявність оспорюваного рішення відповідач дізнався випадково на сайті «Судової влади України». Крім цього, вказує на те, що розписка ним не підписувалася, а тому вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщений, від його представника надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, підтримання заяви.

12 вересня 2023 року від представника позивача надійшли заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення. Зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він не мав можливості дізнатися про рух справи за весь період з 24.04.2023 року по 28 червня 2023 року. Крім цього, судом вживалися всі заходи для сповіщення відповідача, як направлення повісток поштою, так і в телефонному режимі. До того ж, відомості про справу надходять в застосунок Дія та оприлюднюються на офіційному веб сайті «Судова влада України», з якого за словам самого ж відповідача він і дізнався про розгляд справи. Разом з цим представник позивача вказує на те, що стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження можливого не укладення розписки відповідачем.

Крім цього, посилається на те, що адвокат Фомінов Р.М. не має повноважень на представництво інтересів відповідача саме в даній справі.

З огляду на вищевикладене просить відмовити в задоволенні заяви. В судовому засіданні позицію, викладену письмово, підтримала.

Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав:

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 105 000 грн. 00 коп. та 1073 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про розгляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Саме за вказаною адресою відповідачу направлялося судове повідомлення про час та місце розгляду справи на 6 червня 2023 року, 28 червня 2023 року (а.с.16, 22), однак до суду повернулися конверти через відсутність відповідача за вказаною адресою (а.с.17,24).

Крім цього судом вживалися заходи щодо сповіщення відповідача в телефонному режимі, однак останній на дзвінок не відповідав.

Вживалися заходи щодо сповіщення відповідача про дату та час слухання справи шляхом пцблікації оголошення на вебсайті суду.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №9701, та довідки №56 ОСОБА_1 з 6 червня 2023 року та станом на 12 червня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: поєднане вогнепальне осколкове поранення кінцівок, попереку, грудей. Сліпі поранення м`яких тканин правої поперекової ділянки, правої лопатки, правого передпліччя.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності неподання відзиву до першого судового засідання та неявки в судове засідання 28 червня 2023 року.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про поважність причин неявки в судове засідання.

Заявник також посилається як на обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та підлягають перевірці в процесі слухання справи, на те, що не підписував розписку та буде заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та допит свідків.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для скасування заочного рішення суду, а тому заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фомінова Р.М. про перегляд заочного рішення від 28 червня 2023 року відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 26 вересня 2023 року.

Суддя Г.В.Шелєхова