Номер провадження: 22-ц/813/5685/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про порушення права у зв`язку з неналежним утриманням інженерних мереж та стягнення коштів,

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати порушення відповідачем право на отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення належної якості та стягнути з КП «ЖКС «Порто-Франківський» на її користь 44 430, 75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 , що належить позивачці на праві власності була пошкоджена в результаті довготривалого протікання труб дворового водопроводу та каналізації.

КП «ЖКС «Порто-Франківський» є управителем вказаного вище будинку відповідно до договору з управління багатоквартирним будинком.

На неодноразові звернення позивачки до відповідача будь-яких дій для заміни труб КП «ЖКС «Порто-Франківський» не здійснив, що призвело до аварійної ситуації, яка завдала шкоди майну позивачки.

Позивачка зазначає, що за власні кошти нею усунуто аварійну ситуацію шляхом заміни труб водопроводу та каналізації, вартість цих робіт складає 14 810, 25 грн.

Крім того, позивачка просить застосувати п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», та встановити відповідальність у розмірі 300 відсотків вартості наданих послуг, що дорівнює 44 430,75 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про порушення права у зв`язку з неналежним утриманням інженерних мереж та стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги висновок суду про відмову в задоволенні її позовних вимог з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення є необґрунтованим та помилковим; судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки стороні позивачки суд не надав можливості взяти участь у судовому засіданні, яке відбулось 02 березня 2023 року, попри визнання участі позивачки обов`язковою; судом не взято до уваги письмові пояснення позивачки, а також суд не звернув уваги та не надав оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, стосовно звернення позивачки до КП ЖКС з приводу протікання водопроводу, проведення ремонтних робіт саме на ділянці між дворовим каналізаційним колодязем та стіною будинку, наявності у виконавців ремонтних робіт відповідної кваліфікації; на думку скаржниці заміна відповідачем у 2020 році дворової труби опосередковано свідчить про аварійний стан всієї прибудинкової інженерної мережі водопроводу; судом неправильно надано оцінку висновку Звіту будівельної експертизи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржниці ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката -Зуєву І.І. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд виходив з того, що позивачкою не доведено підстави позову, зокрема, обставини стосовно її звернень до КП «ЖКС «Порто-Франківський» з приводу пошкодження системи водопостачання, тому неможливо встановити порушення відповідачем п.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», на який посилається позивачка.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання.

КП «ЖКС «Порто-Франківський» є управителем вказаного будинку відповідно до договору з управління багатоквартирним будинком.

Додані до позовної заяви експертний звіт від 23 липня 2018 року про розгляд проектної документації об`єкта будівництва містить висновок експерта щодо відповідності проектної документації капітального ремонту квартири, що належить позивачці вимогам міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва.

Правовідносини КП «ЖКС «Порто-Франківський» із співвласниками багатоквартирного будинку регулюється Законом України « Про місцеве самоврядування» та Законом України «Про надання житлово-комунальних послуг».

Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про надання житлово-комунальних послуг» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Порядок проведення ремонтних робіт та сфери відповідальності за станом системи водопостачання та каналізації регламентовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Порядком обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 15.08.2018 № 219, Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 № 30 зі змінами внесеними наказом Міністерства регіонального розвитку №302 від 27.11.2015.

Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» це - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання, від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Вказане відповідає також п. 4 Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 15.08.2018 № 219, згідно з яким обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення багатоквартирного будинку включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Водночас, відповідно до Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 № 30 (зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 302 від 27.11.2015), (далі - Правила), роботи з технічної експлуатації каналізаційної мережі у великих містах покладаються на самостійні виробничі підприємства з експлуатації каналізаційних мереж з поділом на районні експлуатаційні ділянки каналізаційних мереж (п. 12.1.3 Правил).

Технічне обслуговування мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляди мережі і споруд на ній: дюкерних і з`єднувальних камер, колодязів, напірних і самоплинних трубопроводів (колекторів), аварійних випусків, естакад і водопропускних труб під каналізаційними трубопроводами тощо (п. 12.2.1 Правил).

Так, раптові руйнування або закупорення труб і споруд на мережі, які призводять до припинення відведення стічних вод і підтоплення (з виливом стічних вод на поверхню) і викликають необхідність розкопування трубопроводу є аваріями на каналізаційних мережах (п. 12.3.11 Правил).

Роботи з аварійного ремонту на каналізаційній мережі виконують аварійно-ремонтні бригади або експлуатаційний персонал служби мережі залежно від структури виробника/виробничого підприємства з експлуатації каналізаційних мереж (п. 12.3.14 Правил).

Крім того, роботи із перекладки окремих ділянок ліній з повною чи частковою заміною труб; заміни засувок, шиберів, вантузів або їх зношених частин; ремонту окремих споруд, пристроїв, устаткування, належать до капітального ремонту мережі та, як правило, повинні виконуватися згідно з проектно-кошторисною документацією спеціалізованими будівельними організаціями. Для виконання нескладних робіт можуть залучатися працівники служби експлуатації/підприємства з експлуатації каналізаційних мереж (п. п. 12.3.9, 12.3.10 Правил).

Відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг), стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати компенсування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця».

Доводи скаржниці про те, що є помилковим висновок суду стосовно недоведеності нею обставин щодо проведення ремонтних робіт саме на ділянці між дворовим каналізаційним колодязем та стіною будинку, її звернень до відповідача з заявами щодо протікання водопроводу, і наявності у виконавців ремонтних робіт відповідної кваліфікації, апеляційний суд відхиляє та зауважує таке.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивачка, відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, посилаючись на порушення відповідачем п.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинна була довести факти, а саме, пошкодження ділянки труб, технічне обслуговування якої віднесено до компетенції КП «ЖКС «Порто-Франківський», а також її звернення до КП «ЖКС «Порто-Франківський» з приводу пошкодження системи водопостачання та призначення останньому, як виконавцю, відповідний строк для усунення недоліків, тобто обставини, якими обґрунтовується позов.

Апеляційний суд погоджується із оцінкою суду першої інстанції наданим ОСОБА_1 доказів та вважає зазначені вище обставини, якими обґрунтовується позов останньою не доведені.

Так, як вірно зазначено судом, експертний звіт від 23 липня 2018 року про розгляд проектної документації об`єкта будівництва містить лише висновок експерта щодо відповідності проектної документації капітального ремонту квартири позивачки вимогам міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва, а отже у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, не є доказом пошкодження та ремонту системи водопостачання та каналізації на ділянці відповідальності КП «ЖКС «Порто-Франківський».

У розумінні наведених норм, не є доказом таких обставин і додані до Локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 від 20 жовтня 2020 року фотознімки, оскільки з них з них неможливо встановити місце пошкодженої ділянки.

Тож, доведене позивачкою проведення капітального ремонту у власній квартирі, не свідчить автоматично про неналежне виконання своїх обов`язків відповідачем, оскільки ремонт такого об`єкту не входить до компетенції КП «ЖКС «Порто-Франківський».

Не доведено позивачкою обставини і щодо її неодноразових звернень до КП «ЖКС «Порто-Франківський» з приводу пошкодження системи водопостачання.

Так у матеріалах справи наявні копії заяви та скарги позивачки, адресовані начальнику ділянки №1 «Порто-Франківський» Шатковській Н.А., у яких ОСОБА_1 посилається на неодноразові звернення з приводу виклику сантехніка. Водночас, доказів на підтвердження таких звернень ОСОБА_1 , як до заяви так і до скарги не долучено. Окрім того, з відповідних заяви та скарги неможливо встановити чи направлялись такі відповідачу та чи були ним отримані.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що посилання особою на власні неодноразові звернення у власноруч складених заявах не можуть вважатись достовірним доказом таких звернень, у розумінні ст. 79 ЦПК України, оскільки є лише суб`єктивним тлумаченням особою своїх дій.

Щодо доводів апеляційної скарги про позбавлення судом першої інстанції сторону позивачки можливості взяти участь у судовому засіданні, зокрема, що відбулось 02 березня 2023 року, з огляду на те, що участь позивачки було обов`язковою, апеляційний суд зауважує про таке.

Дійсно, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року задоволено заяву позивачки про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 02 березня 2023 року о 15:00 год у режимі відеоконференції за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon", водночас, всупереч доводів апеляційної скарги участь позивачки у розгляді цієї справи обов`язковою суд не визнавав.

Окрім того, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та такі, що зводяться до суб`єктивного тлумачення норм процесуального права посилання скаржниці на обов`язок секретаря судового засідання зв`язуватись з учасником справи, який має намір приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою месенджерів: телеграм, вайбер, вотсап, оскільки це не передбачено процесуальним законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.67 ЦПК України секретар судового засідання перевіряє, хто з учасників судового процесу з`явився в судове засідання, хто з учасників судового процесу бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, і доповідає про це головуючому. Обов`язку секретаря, як про це зазначає скаржниця, завчасного зв`язку із учасниками справи та їх підготовки для відеоконференції ЦПК України не визначено.

Більш того ч.5 ст. 212 ЦПК України визначено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Щодо посилань скаржниці на те, що позивачку було запрошено у іншій системі відеоконференцзв`язку, ніж визначено в ухвалі від 28 лютого 2023 року та те, що її представника до участі взагалі запрошено не було, апеляційний суд звертає увагу на таке.

У клопотанні сторони позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції представник останньої просила забезпечити підключення до відеоконференції за адресою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою, як убачається з протоколу судового засідання від 02 березня 2023 року, секретарем і запрошувався учасник справи, який, тим не менш, перебував офлайн у час, на який справу призначено до розгляду. З відповідного протоколу також убачається, що позивачка ОСОБА_1 приєдналась до відеоконференції лише о 16:13 год, тобто більше ніж через годину, від визначеного судом часу. Іншої електронної пошти, як засобу ідентифікації у системі відеоконференції позивачкою суду не повідомлялось.

Зауваження ж скаржниці про використання судом сервісу, що не відповідає визначеному в ухвалі від 28 лютого 2023 року апеляційний суд відхиляє, як безпідставні, звертаючи увагу скаржниці на розміщене у загальному доступі на сайті easycon.com.ua, через який забезпечується доступ учасників справи до судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи "EasyCon" повідомлення, яке доводить до відома користувачів, що для участі у режимі відеоконференції користувача буде перенаправлено до Електронного кабінету cabinet.court.gov.ua. Далі при переході у розділ Відеозв`язок через бокове меню Електронного кабінету сайт перенаправляє користувача на сайт vkz.court.gov.ua.

З огляду на зазначене вище апеляційній суд зауважує, що несвоєчасність підключення сторони позивачки до судового засідання в режимі відеоконференції є наслідком бездіяльності самого учасника справи, тому є безпідставними посилання скаржниці в якості доводів апеляційної скарги про позбавлення її можливості взяти участь у судовому засіданні призначеному судом на 02 березня 2023 року.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (N 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) N 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші доводи апеляційної скарги позивачки за своїм змістом та суттю заголом зводяться до обґрунтування заявлених позовних вимог, і суб`єктивного тлумачення норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з вказаних вище підстав.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вказаних вище вимог, і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі не має.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова