Номер провадження: 22-ц/813/386/23
Справа № 495/4718/15-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря - Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Затоківська селищна рада, Відділ державної реєстрації Білгород-Дністровської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2018 року у складі судді Боярського О.О.,

встановив:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходилися наступні цивільні справи:

-справа №495/5088/16-ц за позовом Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради в інтересах територіальної громади смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області про визнання правочинів недійсними;

-справа №495/3053/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно;

-справа №495/4718/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Затоківської селищної ради, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2016 року вказані цивільні справи були об`єднані в одне провадження, справі було присвоєно єдиний номер 495/4718/15-ц.

В процесі розгляду вказаних позовних заяв, у суді на розгляді залишилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Затоківської селищної ради, Відділу державної реєстрації Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом визнання незаконними та скасування рішень Затоківської селищної ради, визнання незаконними договори купівлі-продажу та скасування реєстрації.

Позовні вимоги, з урахуванням остаточних позовних вимог обґрунтовані тим, що позивачі є власниками земельних ділянок у садовому товаристві «Січневець-3» Затоківська селищна рада м. Білгород-Дністровського Одеської області. Суміжними співвласниками земельних ділянок є відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які на підставі рішень Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського №1376, 1377 від 05.07.2013 та №1896, 1897 від 17.04.2014 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з кадастровими номерами за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності на вказані земельні ділянки стало рішення Затоківської селищної ради від 23.12.2014, яким було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачів. 09.12.2015 на підставі нотаріального посвідчених договорів купівлі-продажу відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили спірні земельні ділянки на користь відповідача ОСОБА_7 . Позивачі вважають, що оскаржувані рішення Затоківської селищної ради: №1376, 1377 від 05.07.2013 та №1896, 1897 від 17.04.2014 та рішення від 23.12.2014 про затвердження проекту землеустрою є частково недійсними і такими, що порушують права та інтереси позивачів, суперечать громадським та приватним інтересам, адже порушують права позивачів, як членів територіальної громади смт. Затока. Внаслідок відведення вказаних ділянок у власність відповідачів, позивачі позбавлені можливості заїзду на належні їм ділянки, до їх будинків з автодороги Одеса-Білгород-Дністровський, тоді як будівництво фасаду їх будинків здійснено з виходом до автошляху, з влаштуванням заїзду з автошляху. У відповідності до Генерального плану смт. Затока, Сонячний район, земельні ділянки, які були надані відповідачам відносяться до категорії земель «інші землі», що не відносяться до категорії земель «садибної житлової забудови». Таким чином, Генеральним планом смт. Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25.02.2005 №1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території, крім того взагалі не передбачено існування адрес « АДРЕСА_1 » та « АДРЕСА_2 ». Технічна документація із землеустрою, складена на спірні земельні ділянки суперечить проектній документації на будинок ОСОБА_1 , з влаштуванням заїзду на ділянку з автотраси Одеса - Білгород-Дністровський з наданими спірними земельними ділянками; не містить у собі погоджень власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, а саме позивачів по справі; проектна документація суперечить ст. ст. 9, 10 ЗУ «Про автомобільні дороги», так, індивідуальне дачне будівництво ніяким чином не відноситься до складових автомобільних доріг загального користування, а розміщення інших об`єктів у межах смуги відведення без погодження з власниками доріг не допускається. Оскаржувані договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені за участю відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є похідними від незаконних рішень 05.07.2013, 17.04.2014 та 23.12.2014 Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, а тому, на думку позивачів, також повинні бути скасовані та скасуванню підлягає державна реєстрація права власності на придбані земельні ділянки за відповідачем ОСОБА_7 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на доказ - копію викопіювання з Проекту внесення змін до Генерального плану смт. Затока Одеської області, який не відповідає вимогам допустимості доказу. Проектна документація на спірні земельні ділянки не відповідає вимогам законодавства. Спірні земельні ділянки відповідачам були надані для здійснення індивідуального будівництва, вони впритул розташовані до земель позивачів, які використовуються з метою ведення садівництва та унеможливлюють можливість позивачам користуватися ділянками згідно їх призначення в нормальному режимі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні земельними ділянками НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, що належать на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та розташовані на території садового товариства «Січневець-3» і нерухомим майном, що розташоване на території вказаних ділянок, шляхом визнання незаконним та скасування рішень Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський №№1376, 1377 від 05.07.2013 №№1896, 1897 від 17.04.2014, у тих частинах, на підставі яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з кадастровими номерами :02:022:0176, 02:02:022:0175 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Усунуто перешкоди у користуванні земельними ділянками НОМЕР_3, НОМЕР_4, № НОМЕР_7, НОМЕР_6, що належать на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та розташовані на території садового товариства «Січневець-3» та нерухомим майном, що розташоване на території вказаних ділянок, шляхом визнання незаконним та скасування рішень Затоківської селищної ради від 23.12.2014, у тій частині, в якій було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Визнано незаконними договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладений 09.12.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , укладений 09.12.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:022:0176 та земельної ділянки по АДРЕСА_2 з кадастровим номером 02:02:022:0175 за ОСОБА_7 .

Постановою Верховного Суду від 19.02.2020 касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

01.09.2020 від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, на час судового засідання заяви про відкладення розгляду справи не поступали. Враховуючи те, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, неодноразово відкладалася за заявами позивачів, справу розглянуто у відсутність учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_3 .

ОСОБА_9 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_5 .

ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_6 .

Рішенням Затоківської селищної ради від 23 грудня 2014 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно.

На підставі рішень Затоківської селищної ради від 05 липня 2013 року №№ 1376, 1377 та від 17 квітня 2014 року №№ 1896, 1897 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 видано державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з кадастровими номерами :02:022:0176, :02:022:0175 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

09 грудня 2015 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу продала, а ОСОБА_7 придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:022:0176, номер запису про право власності 12444371, право власності зареєстроване 09 грудня 2015 року.

09 грудня 2015 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу продала, а ОСОБА_7 придбав земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0175, номер запису про право власності 12446543, право власності зареєстроване 09 грудня 2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що надані відповідачам земельні ділянки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 відносяться до земель рекреації, що підтверджується:

- копією викопіювання з «Проекту внесення змін до Генерального плану смт Затока Одеської області», затвердженого рішенням Затоківської селищної ради від 06 березня 2015 року № 2832, та складеного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А. Г.;

- копією рішення Затоківської селищної ради від 17 квітня 2014 року № 1897, згідно з яким відведення земельної ділянки здійснюється за рахунок земель рекреаційного призначення;

- копією довідки відділу Держземагенства у місті Білгород-Дністровському Одеської області від 18 серпня 2014 року № 01-10/3451, згідно з якою земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 із цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, площею 0,0600 га належить до земель Затоківської селищної ради та враховуються як землі індивідуального дачного будівництва (рядок 30), вид угідь - відкриті землі без рослинного покриву, або з незначним рослинним покровом;

- копією Переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути № 01-10/3453, виданого відділом Держземагенства у місті Білгород-Дністровському Одеської області, згідно з яким відомості щодо обмежень прав на земельну ділянку відсутні, наявні земельні сервітути також відсутні;

- копією викопіювання з плану землекористування, затвердженого сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_10 , згідно з якою візуально видно межі дороги, межі ділянок відповідачів, масив Садового товариства «Січнівець-3» та проїзди у ньому;

- копією Плану меж зон, обмежень і сервітутів земельної ділянки, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_10 та погодженого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ;

- копією збірного кадастрового плану суміжних земельних ділянок, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_10 ;

- копією акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23 травня 2014 року, згідно з яким земельні ділянки не межують із автомобільною дорогою;

- копією висновку управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 03 червня 2014 року № 350, згідно з пунктом 4 якого категорія земель за основним цільовим призначенням відповідно до статті 19 ЗК України є землею рекреаційного призначення, пунктом 9 цього висновку зазначено, що розміщення земельної ділянки відповідає генеральному плану смт Затока, затвердженому рішенням Затоківської селищної ради ХХХІІ-ї сесії VI скликання від 25 лютого 2005 року № 1461, в цілому проект відведення земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства України та іншим нормативно-правовим актам та погоджується;

- копією висновку відділу Держземагенства у місті Білгород-Дністровському Одеської області № 01-10/3452, згідно з пунктом 4 якого категорія земель за основним цільовим призначенням відповідно до статті 19 ЗК України є землею рекреаційного призначення. Також цим висновком відділ погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача для індивідуального дачного будівництва;

- копією висновку державної експертизи землевпорядної документації від 20 листопада 2014 року № 1535-14.

Згідно з копіями проектів землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок суміжними землевласниками (землекористувачами) земельної ділянки ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та Затоківська селищна рада, суміжними землевласниками (землекористувачами) земельної ділянки ОСОБА_6 є ОСОБА_5 та Затоківська селищна рада.

Згідно із збірним кадастровим планом суміжних земельних ділянок відстань між земельними ділянками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та земельними ділянками Садового товариства «Січневець-3» складає 1 метр, на плані видно місце розташування цих ділянок, межі автодороги міста Білгород-Дністровський - Одеса.

Крім того, місцевим судом встановлено, що розміщення земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідає генеральному плану смт Затока, затвердженому рішенням Затоківської селищної ради ХХХІІ-ї сесії VI скликання від 25 лютого 2005 року № 1461, що підтверджується висновками Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 03 червня 2014 року №№ 350, 6536.

Згідно з проектною документацією на садовий будинок ОСОБА_1 , яка складалася під наглядом та з дозволу відповідача Затоківської селищної ради, заїзд на ділянку ОСОБА_1 здійснюється з автошляху «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші». Дозвіл на проектні роботи надавався у відповідності до рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 14 вересня 2010 року № 915, контроль за виконання цього рішення був покладений саме на Майченко А. Г .

Проектна документація на будинок ОСОБА_4 вказує на відсутність можливості проходу у бік лиману, вхідна калитка розташована з боку, де розташовані ділянки відповідачів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що:

- вхід та заїзд до належних позивачам земельних ділянок здійснюється із сторони Дністровського лиману через внутрішні проїзди Садового товариства «Січнівець-3», що підтверджується копією викопіювання з Проекту внесення змін до Генерального плану смт Затока Одеської області, складеного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А. Г. та затвердженого рішенням Затоківської селищної ради від 06 березня 2015 року № 2832, з якого чітко видно місце розташування автомобільної дороги (вулиці Сонячна), земельних ділянок позивачів та відповідачів;

- той факт, що позивачі звикли через зручність або з інших причин мати два в`їзди-виїзди із своїх садових ділянок, у тому числі за рахунок чужих земель (раніше Затоківської селищної ради, а пізніше наданих громадянам ОСОБА_12 та ОСОБА_6 ) не може слугувати доказом здійснення заїзду саме таким способом;

- земельні ділянки відповідачів не відносяться до категорії земель загального користування;

- спірні земельні ділянки знаходяться по АДРЕСА_2 і ніяк не тотожні з автомобільною дорогою Одеса-Ізмаїл;

- надані позивачами копії приписів Затоківської селищної ради від 21 серпня 2006 року та від 07 лютого 2007 року не свідчать про віднесення саме спірних земельних ділянок до земель загального користування, оскільки межі ділянок відповідачів сформовано у 2014 році з моменту встановлення цих меж в натурі та державної реєстрації ділянок в Державному земельному кадастрі України;

- законом не передбачена необхідність погодження проектів землеустрою з санітарно-епідеміологічними органами;

- позивачі жодними належними та допустимими доказами не обґрунтували порушення своїх прав та законних інтересів оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування та правочинами, що унеможливлює захист їх прав та законних інтересів.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судом першої інстанції зроблено висновки, які відносяться до вирішення питань, що потребують спеціальних знань, зокрема шляхом проведення експертизи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.11.2020 у справі призначено експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо існування перешкод у користуванні позивачами земельними ділянками. Оплату за проведення експертизи покладено на позивачів, проте оплату здійснено не було, справа повернулася з експертної установи без виконання.

З наявних у справі доказів неможливо встановити те, чи порушуються права позивачів видачею державних актів на право власності відповідачам, чи дійсно розташування земельних ділянок унеможливлює доступ позивачам до власних ділянок, виходячи з візуального зображення на збірному кадастровому плані суміжних земельних ділянок, між ділянками існує відстань, без висновку спеціаліста неможливо встановити те, наскільки проектна документація учасників справи відповідає фактичним обставинам меж земельних ділянок.

Доводи про те, що земельні ділянки відносяться до категорії тих, що не можуть перебувати у приватній власності фізичних осіб не доведені, відповідно до проектів землеустрою обмежень не існує, їх цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, недоведеними є вимоги про існування перешкод в здійсненні права користування земельними ділянками позивачів, без висновків спеціаліста встановити відсутність доступу до земельних ділянок неможливо.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог закону є підставою визнання недійсним правочину. Невідповідність вимогам закону правочину в момент його вчинення свідчить про його незаконність, а тому зазначення позивачами своєю вимогою визнання договору незаконним, за умови доведеності підстав його недійсності, не може позбавити позивача на ефективний спосіб захисту порушеного права - визнання договору недійсним.

Вимоги про визнання угод недійсними обґрунтовані невідповідністю правовстановлювальних документів вимогам закону, є похідними від встановлення факту порушення прав позивачів існуванням перешкод в користування ділянками, проте доказів на підтвердження таких обставин не надано, тому вони також задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, однак частково шляхом невірного обґрунтування, тому рішення підлягає зміні в частині мотивів відмови в позові, в решті піддягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2018 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 17.05.2023.

Головуючий:

Судді: