Провадження №2/760/5430/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді в цивільні справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить здійснити поділ майна - квартири АДРЕСА_1 , та квартири АДРЕСА_2 , що є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, залишивши в користування позивача і визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; залишити в користуванні відповідача квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2022 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

19 травня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Солом`янського районного суду м. Києва Аксьонової Н.М. В обґрунтування поданої заяви вказав, що у підготовчому судовому засідання головуюча у справі суддя Аксьонова Н.М. повідомила під звукозапис, що син адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_4 працював у Солом`янському районному суді м. Києва, обіймаючи посаду помічника та секретаря судді Аксьонової Н.М. до березня 2023 року. А тому наявні підстави для відводу судді, визначені п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, оскільки у даній справі існують ознаки, які свідчать про вплив роботи сина адвоката позивача на ухвалення сумнівних процесуальних рішень на користь сторони позивача (у справі наявні супровідні листи, підписані особисто сином представника позивача - ОСОБА_4).

Розглянувши указану заяву про відвід, суд приходить до такого висновку.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначено статтею 40 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частина 3 ст.40 ЦПК України визначає, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Частиною 8 ст.40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Стаття 36 ЦПК України містить в собі вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Так, відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium, Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuven iMeyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При чому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Крім того, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Так, під час підготовчого засідання 18 травня 2023 року головуючим суддею було повідомлено учасників справи та їх представників про те, що син представника позивача у справі - адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_4 працював у Солом`янському районному суді м. Києва, обіймаючи посаду помічника судді Аксьонової Н.М. до березня 2023 року.

Представник відповідача заявила клопотання про відкладення підготовчого засідання для підготування клопотання про відвід.

19 травня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про відвід головуючого - судді Солом`янського районного суду м. Києва Аксьонової Н.М.

З`ясувавши аргументи заявника, суд вважає, що його сумніви у винесенні рішень на користь сторони позивача можуть бути визнані «розумними» в очах стороннього незацікавленого спостерігача, що саме по собі вже є підставою для задоволення заяви про відвід.

А тому з метою безумовного забезпечення розгляду справи незалежним та безстороннім судом, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та уникнення будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на рішення судді можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні указаної справи, заяву про відвід необхідно задовольнити.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч.1 ст.40 ЦПК України справу необхідно передати для розгляду іншому судді, який визначається у порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 40, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючого - судді Солом`янського районного суду м. Києва Аксьонової Н.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Цивільну справу №760/14299/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - передати для розгляду іншому судді, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова