Дата документу 09.10.2023Справа № 554/2743/23
Провадження № 2/554/7490/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник позивача Титаренко В.Г.,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 : адвокат Прохур Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачам надані послуги з теплопостачання в квартиру по АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 20,1 кв.м; за період з 01.12.2018 року по 01.12.2021 року існує заборгованість в розмірі 11 999,92 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 13 864,69 гривень.

Ухвалою суду від 04.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 26.05.2023 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» суму заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 13 864,69 гривень та повернення судового збору в сумі 2684 гривень.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій заявник зазначила, що їй не було відомо про наявність позовної заяви, заборгованості за послуги та про те, що на її адресу направлялися повістки.

Так, в своїй позовній заяві про розірвання шлюбу ще 12.09.2014 року ОСОБА_1 зазначив, що з жовтня 2012 року подружжя припинили шлюбні стосунки та почали проживати окремо один від одного. 07.11.2014 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави шлюб між сторонами було розірвано.

В квартирі АДРЕСА_2 відповідачка дійсно перестала проживати з 2012 року. Проживає в найманому житлі за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується роздруківкою з електронного додатку «Домашній Інтернет», в якій вказано і її прізвище « ОСОБА_4 », адреса підключення домашнього Інтернету і її власний номер мобільного телефону. 15.04.2020 року відповідачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 », про що отримала свідоцтво про зміну імені.

З 12.06.2023 року відповідач зареєстрована по АДРЕСА_4 . Отже, послугами за вказаною адресою відповідач не користувалася взагалі, договір з нею на ці послуги ніколи не укладався. Просила скасувати заочне рішення суду від 26.05.2023 року (а.с.39-42).

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подав до суду пояснення по заяві про перегляд заочного рішення, в якій зазначив, що ОСОБА_2 згідно вказаного періоду позовних вимог підприємства була зареєстрована за вказаною адресою, а той факт, що заявник нібито проживала за іншою адресою належними доказами не підтверджено (договір оренди житлового приміщення тощо) (а.с.72-73).

Ухвалою суду від 27.07.2023 року заочне рішення суду скасовано, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Представником відповідача ОСОБА_6 адвокатом Прохур Н.І. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідачки. Адвокат зазначила, що відповідач ОСОБА_6 про надання послуг з постачання теплової енергії жодного договору не укладала і не отримувала цих послуг, так як в квартирі АДРЕСА_2 в період з 01.12.2018 року по 01.12.2021 року не проживала, не була її власницею та членом сім`ї квартиронаймача ОСОБА_1 .

Постановою КМУ №206 від 05.03.2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» передбачено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Таким чином, неправомірними є нарахування індексу інфляції в сумі 1309,22 грн. та 3% річних в розмірі 555,55 грн. в період воєнного стану, який було введено в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 року.

У зв`язку з тим, що надавачом послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з ОСОБА_2 не укладалося договорів, за адресою АДРЕСА_1 в період з 01.12.2018 року по 01.12.2021 року вона не проживала, послуг з теплопостачання не отримувала, власницею квартири не являлась і не являється, членом сім`ї ОСОБА_1 з листопада 2014 року вона також перестала бути, в зв`язку із розірванням шлюбу, вважають, що у ОСОБА_2 не виникло жодних зобов`язань, вона не несе відповідальності за можливу наявність боргів по наданню послуг з теплопостачання за вище вказаною адресою, тому вона не є належним відповідачем по справі (а.с.83- 87).

Ухвалою суду від 02.10.2023 року змінено зазначене в позові прізвище ОСОБА_3 з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ».

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що договір між сторонами не укладався, відповідачі отримувати послуги не відмовлялися. Борг утворився за період з 01.12.2018 року по 01.12.2021 року, постанова діє з 24.02.2022 року, санкції нараховані на 31.01.2022 року. Під час ковіду-19 продовжувались строки позовної давності. Не підтверджено, що відповідачка не жила в квартирі з грудня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що відповідачка теж повинна платити половину суми за послуги. Вона дійсно з кінця 2018 року була відсутня, але залишалась зареєстрованою в квартирі, як ФОП за цією адресою заробляла кошти. Виписалась відповідачка з квартири 12.06.2023 року, проживає у своїх батьків. Квартира службова, він її отримав. У 2018 році відповідач забрала свої речі, в кінці грудня 2018 року - виїхала.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Прохур Н.І. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову до відповідачки, оскільки вона не користувалася послугами. Квартира є службовою, 10.05.2019 року рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 змінив замки на нові.

Заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.12.2018 року по 01.12.2021 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11). Відповідач ОСОБА_2 з 12.06.2023 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.52).

Згідно розрахунків заборгованості за теплову енергію з урахуванням періоду платежів із грудня 2018 року по листопад 2021 року за адресою: АДРЕСА_5 , залишок боргу 11 999,92 гривень (а.с.3-4); за період з 21.01.2019 року по 01.02.2022 року інфляційні втрати 1309,22 грн.; 3% річних 555,55 грн. (а.с.5-6).

Відповідач ОСОБА_2 заперечує позовні вимоги, оскільки не проживала в кватирі, не є членом сім`ї наймача, не користується послугами позивача з 2018 року.

Позивач та відповідач ОСОБА_1 вважають, що відповідачка теж повинна сплатити заборгованість за надані послуги.

Суд вважає доводи ОСОБА_2 слушними, а позовні вимоги до неї такими, що не підлягають задоволенню.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, обов`язок сплачувати за надані послуги у даному випадку ґрунтується на їх споживанні відповідачем, що відповідає нормі п. 4 ч.1 ст.11 ЦК України.

Судом установлено, що договір про надання послуг між сторонами не укладався, квартира не перебуває у власності осіб, особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 (а.с.112).

Відповідачі з 09.08.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду від 07.11.2014 року було розірвано (а.с.48).

Відповідач ОСОБА_1 до теперішнього часу зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 з 12.06.2023 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , в квартирі АДРЕСА_2 не проживає.

На спростування фактичного проживання з грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надано кредитний договір, укладений між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , в якому місце фактичного проживання останньої АДРЕСА_6 (а.с.88-90); виписка з медичної картки ОСОБА_6 , лист зворотного зв`язку, де зазначено адресу місця проживання: АДРЕСА_3 (а.с.94,96).

Також, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.05.2019 року встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_3 від 22.10.2018 року, остання звернулась до Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Полтаві ради із заявою, з якої слідує, що 15.08.2018 року ОСОБА_1 зламав замки до квартири АДРЕСА_2 і замінив їх на нові (а.с.116-117).

Обставини не проживання з грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 підтвердив і сам відповідач ОСОБА_1 .

Згідно статей 12,13,81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

У цій справі предметом доказування є заборгованість, нарахована позивачем на об`єкт споживання, розташований по АДРЕСА_1 за період із 01.12.2018 року по 01.12.2021 року.

Відповідачем ОСОБА_2 належними та достовірними доказами підтверджено, що вона фактично за місцем реєстрації не проживала з грудня 2018 року, що підтверджується вищевказаними доказами.

Установивши викладене та враховуючи право особи на вільний вибір місця проживання, передбачене Конституцією України (ст. 33), Загальною декларацією прав людини (ст. 13), Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 у період із 01.12.2018 року по 01.12.2021 року не була споживачем послуг теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає підстави покладення на неї солідарного обов`язку з оплати виниклої заборгованості, включно із інфляційними втратами та 3% річних.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 13 864,69 гривень; у позові Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 2684 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,263-265 ЦПК України, ст.ст.16,525,526,541 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова,2а; р/рахунок № НОМЕР_1 в АБ «УкргазБанк», МФО 320478, ЗКПО 03338030) суму заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 13 864,69 гривень та повернення судового збору в сумі 2684 гривень.

В задоволенні інших вимог Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова,2а; МФО 320478, ЗКПО 03338030;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 10.10.2023 року.

Суддя А.М.Чуванова