Справа № 0907/2-5107/2011
Провадження № 22-ц/4808/521/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представників ТОВ ФК «Горизонт» і ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором № 0 від 28.09.2007 та судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки № 0/П-1 від 28.09.2007 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 лютого 2023 року під головуванням судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В лютому 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором № 0 від 28.09.2007.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 28.07.2007 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 88 000,00 дол. США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, були укладені наступні правочини: між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/П-1 від 28.09.2007; між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 28.09.2007, згідно якого у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором банком приймається іпотека нерухомості, а саме: крамницю продовольчих і промислових товарів обслуговування автобусної станції, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 99,6 кв.м., та є власністю ОСОБА_1 ; нежитлові приміщення загальною площею 736,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_2 . Відповідно до умов договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник. Відповідальність відповідачів є солідарною.

Позивач вказував на те, що банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Разом з тим, всупереч умов кредитного договору, ОСОБА_1 станом на 21.10.2010 порушив графік погашення кредиту на 218 днів по процентах та на 605 днів по основному боргу. Відповідачам 16.10.2009 було направлено вимоги щодо погашення заборгованості, однак вимоги банку залишені без задоволення. Станом на 21.10.2010 заборгованість ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором від 28.09.2007 становила 727 968,77 грн, з яких: 580 026,77 грн - кредитна заборгованість, 131 628, 45 грн - заборгованість по процентам, 15 813,55 грн - заборгованість по пені, 500 грн - штрафні санкції, які позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.10.2012 замінено у цій справі позивача ПАТ «Укрсиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с.97).

У вересні 2013 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним.

Позовні вимоги мотивував тим, що договір поруки № 0/П-1 від 28.09.2007 ОСОБА_2 не укладав та не підписував, тому відповідно не мав волевиявлення на його укладання та взяття на себе виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору ОСОБА_1 .

Тому просив визнати недійсним договір поруки № 0/П-1 від 28.09.2007 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 (т.1 а.с.140-141).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.01.2014 позов ПАТ « Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором №0 від 28.09.2007 та судових витрат по справі за № 0907/2-5107/11 об`єднано із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта банк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки №0/П-1 від 28.09.2007 за №344/14257/13-ц в одне провадження (т.1 а.с.159).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.02.2021 залучено до участі у цій справі ТОВ Фінансова компанія «Горизонт» як правонаступника позивача (т.4 а.с.119).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 лютого 2023 року частково задоволено позов ТОВ Фінансова компанія «Горизонт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором № 0 від 28.09.2007 та судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія «Горизонт», заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007 в загальному розмірі 78 910,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 624 302,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 73 313,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 580 026,77 грн; заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом в сумі 5 223,62 долари США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 41 318, 83 грн, за період з 28.09.2007 по 21.11.2009; та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 373,73 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 2 956,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія «Горизонт» 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ Фінансова компанія «Горизонт», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки № 0/П-1 від 28.09.2007 та додаткової угоди №1 від 30.01.2009 до договору поруки.

Визнано недійсним договір поруки № 0/П-1 від 28.09.2007 до кредитного договору № 0 від 28.09.2007 та додаткову угоду №1 від 30.01.2009 до цього договору,укладені між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ТОВ Фінансова компанія «Горизонт» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом було: неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи; зроблено помилкові висновки про встановлення обставин, які є недоведеними; зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи; порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт вважає, що суд з порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства задовольнив позов ТОВ «ФК Горизонт» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 28.09.2007 в доларах США та в гривневому еквіваленті, оскільки позивач в прохальній частині позовної заяви просив стягнути заборгованість лише в гривневому еквіваленті.

Заяв про зміну предмета позову чи його уточнення щодо стягнення заборгованості в доларах США ні позивач, ні особи, правонаступником яких він визначений, протягом розгляду справи в суді не заявляли.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач за первісним позовом у позовній заяві та всіх інших заявах по суті спору виклав зміст позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом відповідну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту саме в гривні, а суд першої інстанції з власної ініціативи стягнув з ОСОБА_1 суму у доларах США та її гривневий еквівалент.

Тому вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 78 910,81 доларів США підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

Також апелянт зазначає, що позичальник повинен був повернути достроково банку до 20 жовтня 2009 року включно борг в сумі 6 369,95 доларів США, який виник згідно договору про надання споживчого кредиту від 28.09.2007.

Проте, ОСОБА_1 вказаної вимоги не виконав і заборгованість не сплатив, тому 21.11.2009 строк повернення всієї суми кредиту та процентів настав.

Таким чином, банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та положень пункту 3.1.3 Договору про надання споживчого кредиту від 28.09.2007, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів.

Вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що стягнення суми пені за несвоєчасне повернення кредиту та суми пені за несвоєчасне повернення процентів у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є незаконним, оскільки кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв.

Проте, незважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції задовольнив частково позов про стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 21.02.2010 по 21.10.2010 у розмірі 2 956,80 грн, тобто після пред`явлення до відповідачів вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Вважає, що рішення суду в частині задоволення позову і стягнення з ОСОБА_1 на користь кредитора заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 373,73 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 2 956,80 грн підлягає скасуванню із прийняттям в цій частини нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Суд першої інстанції незважаючи на часткове задоволення позову всупереч вимогам ст. 133, 141 ЦПК України повністю поклав судові витрати на ОСОБА_1 . Тому рішення суду за первісним позовом щодо розподілу судових витрат також підлягає скасуванню.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цим кредитним договором в загальному розмірі 78 910,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 624 302,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 73 313,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 580 026,77 грн; заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом в сумі 5 223,62 долари США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 41 318, 83 грн, за період з 28.09.2007 по 21.11.2009; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 373,73 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 року становить 2 956,80 грн;

Також скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 21.10.2010 в гривневому еквіваленті в загальному розмірі 621 345,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 580 026,77 грн; заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом - 41 318, 83 грн за період з 28.09.2007 по 21.11.2009;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 1 450,95 грн судового збору та 102,42 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 5 060,11 грн витрат на проведення судової експертизи.

В іншій частині рішення апелянт не оскаржує, про що зазначив у апеляційній скарзі.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

ПредставникОСОБА_1 адвокат Грабовецький В.А. в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведеній у ній.

ПредставникТОВ ФК «Горизонт» Комаровський Д.В. у режимі відеоконференції вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ТОВ ФК «Горизонт» і ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 28.09.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (т.1 а.с.6-8).

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «Укрсиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк». Згідно з положеннями ЦК України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «Укрсиббанк».

Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику - відповідачу ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 88 000,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 444 400,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26.09.2014 згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,90% річних (п.п. 1.1-1.2.2, 1.3.1 кредитного договору).

Згідно додатку №1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих відсотків згідно умов кредитного договору має відбуватися з 01 по 20 число (включно) кожного місяця.

Встановлено, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань між банком та відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором, укладено договір поруки №0-П-1 від 28.07.2007, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. (т.1 а.с.11-12).

Між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 28.09.2007 укладено договір іпотеки № Д-757, посвідчений приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 272 (т.1 а.с.13-14).

Між банком та позичальником ОСОБА_1 28.09.2007 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007, якою сторони доповнили п. 5.2. договору новим абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для процентів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування» (т.1 а.с.206).

Між банком та позичальником ОСОБА_1 30.01.2009 укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007, якою сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту (т.1 а.с.207).

Між банком та позичальником ОСОБА_1 30.01.2009 укладено додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007, якою сторони дійшли згоди про перенесення строків зі сплати процентів, та про зміну кінцевого терміну повернення кредиту (т.1 а.с.208).

Між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 30.01.2009 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №0/П-1 від 28.09.2007, відповідно до умов поручитель надає згоду на зміну основного зобов`язання (т.1 а.с.191).

Відповідно до заяви від 30.01.2009 ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_2 , не заперечила, щодо внесення її чоловіком будь-яких змін до договору поруки №0/П-1 шляхом підписання відповідної додаткової угоди з АКІБ «Укрсиббанк» (т.1 а.с.192).

Між ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АКІБ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08.12.2011 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого останній набув право вимоги за вищезазначеним договорам (згідно з копією договору купівлі-продажу прав вимоги) (т.1 а.с.74-79).

Між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Горизонт» 09.11.2018 укладено договір №2067/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав, згідно з умовами якого останній набув право вимоги за договорами (зі всіма змінами та доповненнями) №0 укладеним 28.09.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 (т.4 а.с.4-5).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що Договір про надання споживчого кредиту № 0 сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будучи пов`язаними саме взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови.

Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти, але відповідач, всупереч умовам кредитного договору, не здійснював платежів у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, чим порушив узяті на себе договірні зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2009 та 22.10.2009 на адресу відповідачів АКІБ «Укрсиббанк» направляло вимоги про погашення заборгованості, в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №0 від 28.09.2007. Банк просив сплатити заборгованість впродовж 31 календарного дня від дати отримання цього повідомлення. На 32 календарний день з дати одержання даної заяви термін повернення всієї суми та процентів буде вважатись таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов`язковою до повернення в повному обсязі, якщо порушене зобов`язання на той момент не буде виконане (т.1 а.с. 15-16,17-18, 196). Як зазначалося дану вимогу отримано ОСОБА_1 20.10.2009. Вказані вимоги відповідачами не виконані.

З висновку експерта №8780 судово-економічної експертизи, складеного 28.08.2020 за результатами проведення експертизи, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 28.09.2007 станом на 21.10.2010 підтверджується в розмірі 89 950,86 дол. США, у т.ч.: за кредитом (основний борг) - у розмірі 73 313,46 дол. США; по процентах за користування кредитом - у розмірі 16 637,40 дол. США (т.4 а.с.41-56).

Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідно до п. 54 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення процентів у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є незаконним, оскільки кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Задовольняючи частково позов ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №0 від 28.09.2007 в загальному розмірі 78 910,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 624 302,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 73 313,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 580 026,77 грн; заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом в сумі 5 223,62 долари США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 41 318, 83 грн, за період з 28.09.2007 по 21.11.2009; та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 373,73 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 21.10.2010 становить 2 956,80 грн.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором від 28.09.2007 в загальному розмірі 78 910,81 доларів США, суд першої інстанції не врахував, що позивач при зверненні до суду у позові визначив, що грошове зобов`язання за кредитним договором має бути виконане у гривнях. Відповідно до змісту позовних вимог позивач просив стягнути борг у гривневому еквіваленті у розмірі 727 968,77 грн.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі вчинення правочинів, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на вчинення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від: 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц, у постанові 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16 та у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, стягуючи заборгованість за кредитним договором у доларах США, дійшов помилкового висновку і порушив норми процесуального права, оскільки вийшов за межі заявлених позовних вимог у цій справі.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року в справі №478/1418/15-ц, у постанові від 26 травня 2021 року у справ №201/4738/16-ц та у постанові від 25 січня 2023 року у справі №504/3770/15.

Також при вирішенні спору, суд першої інстанції посилався на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України та висновки Верховного Суду, відповідно до яких стягнення суми пені за несвоєчасне повернення кредиту та суми пені за несвоєчасне повернення процентів у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є незаконним, оскільки кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені. При цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 373,73 дол. США за період з 21.02.2010 по 21.10.2010 після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Інших вимог в охоронних правовідносинах для захисту своїх прав та інтересів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач не заявляв.

Колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості у валюті зобов`язання та пені за період з 21.02.2010 по 21.10.2010 дійшов до таких висновків з порушенням норм процесуального права і з неправильним застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги щодо неправильності стягнення судом суми заборгованості у доларах США та щодо необхідності відмови у стягненні пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 373,73 дол. СШАє обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частинами 1, 2 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При розподілі та відшкодуванні судових витрат в порушення вимог ст. 141 ЦПК України суд першої інстанції не врахував принципу пропорційності відшкодування таких витрат щодо задоволених ним позовним вимогам.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що рішення суду першої інстанції за позовом ТОВ ФК «Горизонт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 621 345,60 грн, що станом на 21.10.2010 складало 78 537,08 доларів США, з яких: 580 026,77 грн як еквівалент заборгованості за кредитом в розмірі 73 313,46 дол. США; 41 318,83 грн як еквівалент заборгованості за прострочені проценти за користування кредитом в розмірі 5 223,62 доларів США за період з 28.09.2007 по 21.11.2009 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007. У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити.

З ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ ФК «Горизонт» 1 450,95 грн судового збору та 102,45 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 5 060,11 грн витрат пов`язаних із залученням експерта та проведенням судової економічної експертизи пропорційно до задоволених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося і апеляційним судом не встановлено підстав для його скасування, тому в решті рішення слід залишити без змін.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, частково покладаються на позивача та з нього слід стягнути на користь апелянта 9,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 лютого 2023 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт» (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Шота Руставелі, 44, офіс 104) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007 в загальному розмірі 621 345,60 (шістсот двадцять одна тисяча триста сорок п`ять гривень 60 копійок), що станом на 21.10.2010 складало 78 537,08 доларів США, з яких: 580 026,77 грн як еквівалент заборгованості за кредитом в розмірі 73 313,46 дол. США; 41 318,83 грн як еквівалент заборгованості за прострочені проценти за користування кредитом в розмірі 5 223,62 доларів США за період з 28.09.2007 по 21.11.2009.

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт» 1 450,95 грн судового збору та 102,45 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 5 060,11 грн витрат пов`язаних із залученням експерта та проведенням судової економічної експертизи.

В решті рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт» до ОСОБА_2 і задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки і стягнення судових витрат на користь держави залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Горизонт»на користь ОСОБА_1 9,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

Є.Є. Мальцева