24.05.2023 Справа № 756/5593/22
Унікальний номер 756/5593/22
Номер провадження 2-п/756/53/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.

за участю представника позивача - Гурез І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, - ОСОБА_5 , про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними,

УСТАНОВИВ:

01 травня 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року, в якій просив поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати його та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що заочним рішенням частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 липня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко О.М. за реєстровим № 484; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Вказує, що не погоджується із вказаним рішенням, вважає, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і доводи, викладені в рішенні не є законними і обґрунтованими. Не мав можливості належним чином захистити свої права та інтереси у справі через обставини, які не залежать від нього, тому був позбавлений можливості надати докази та заперечення. Засобами електронного зв`язку 27 березня 2023 року направляв клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному через зараження гострою распіраторною хворобою COVID-19, що свідчить про неможливість належним чином захисти свої права.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 02 травня 2023 року заяву передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року поновлено ОСОБА_2 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19 травня 2023 року об 11.00 год.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. 19 травня 2023 року надіслав на електронну адресу суду клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та клопотання про виклик свідка, в якому просить визнати обов`язковою явку ОСОБА_4 та допитати в якості свідка.

Представник позивача та третьої особи - адвокат Гурез І.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про скасування заочного рішення та просила відмовити в її задоволенні. Пояснила, що відповідач надсилав на адресу суду чисельні клопотання про відкладення розгляд справи, не надав й не зазначив нові докази, які не враховані судом при ухваленні судового рішення. Не був позбавлений права заявляти клопотання впродовж розгляду справи, який тривав з вересня 2022 року. Його дії направлені на затягування розгляд справи й набрання рішенням законної сили.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Вислухавши позицію представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, подані в обґрунтування заяви, суд приходить до висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення з наступних підстав.

За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 28 березня 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 липня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко О.М. за реєстровим № 484; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причини, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи наведену законодавчу норму, суд вважає, що заочне рішення може бути скасоване судом лише за наявності сукупності двох обставин, зазначених у ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причини; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на день ухвалення судового рішення) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року відкрито провадження справі та призначено до підготовчого розгляду на 21 вересня 2022 року.

21 вересня 2022 року ОСОБА_2 надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляд справи. Через неявку відповідача розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2022 року.

20 жовтня 2022 року вдруге відповідач ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення розгляд справи.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 . У підготовчому засіданні оголошено перерву до 21 листопада 2022 року.

Через відсутність електропостачання в приміщенні суду 21 листопада 2022 року розгляд справи не відбувся. Справа призначена до розгляду на 13 грудня 2022 року.

Ухвалою суду 13 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08 лютого 2022 року.

Належним чином сповіщені відповідачі до суду не з`явились.

08 лютого 2022 року від відповідача ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення розгляд справи. Через неявку відповідачів розгляд справи відкладено на 16 березня 2022 року.

16 березня 2022 року ОСОБА_2 надіслав суду клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування його у складі добровільного формування № 1 Обухівської міської територіальної громади. Через неявку відповідачів в судовому засіданні оголошено перерву до 28 березня 2023 року.

ОСОБА_2 вчетверте 27 березня 2023 року надіслав суду клопотання про відкладення розгляд справи з причин перебування його на лікарняному. Судом відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи через відсутність доказів поважності не прибуття в судове засідання.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 був належним чином сповіщений про триваюче щодо нього провадження. Судом надано достатньо часу для висловлювання заперечення щодо заявлених вимог та надання відзиву. За клопотанням відповідача ОСОБА_2 розгляд справи неодноразового відкладався судом, в жодне судове засідання відповідач не з`явився.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження суд виходив з того, що ОСОБА_2 не надано доказів перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Суд враховує, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для неприйняття участі у судових засіданнях. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка є стороною по справі, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на порушення принципу змагальності при ухваленні рішення суду не приймаються до уваги, адже відповідач не використав свого права на участь у судових засіданнях. А відтак, судом було прийнято рішення на підставі тих доказів, що були наявні у матеріалах цивільної справи. Обов`язок по доказуванню покладено на сторін.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_2 не додано.

Сукупності обставин, визначених ст. 285 ЦПК України, судом встановлено не було, а відповідачем їх наявність не доведена.

Разом з тим, у відповідність до ч. 4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Таким чином, суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається в своїй заяві відповідач, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, оскільки доводи заявника зводяться лише до правової позиції відповідача щодо предмету спору та фактичної переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України.

Згідно положень ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

З урахуванням того, що відповідача ОСОБА_2 не надав як доказів поважності неприбуття в судові засідання, так і доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

За таких обставин, посилання відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 280, 284, 287, 288 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, - ОСОБА_5 , про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення від 28 березня 2023 року може бути оскаржено в загальному порядку.

Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2023 року.

Суддя Шролик І.С.