Справа № 461/4224/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2376/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Салата Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 454/418/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»,- про визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього

в с т а н о в и в :

10 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним Генерального договору № ВL 4560 про надання кредитних послуг та додаткові угоди: ВL4560/ВL 4560-К, № ВL4560/ ВL4626 -КL+, додаткові угоди: №1 , №2 від15.06.2009, №3, №4, №5, №6 від 03.12.2010 р.,№7, №8, №9, №10 від 03.04.2014 р., № 11, № 12 від 28.08.2014 р. укладені між нею та Відкритим акціонерним товариством правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», а кошти сплачені нею зарахувати на погашення кредиту згідно з Генеральним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що між нею, ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі по тексту ПАТ «Універсалбанк») 23.05.2008 року був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4560. Згідно з даним договором банк зобов`язався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого у базовій валюті, що дорівнює 285 000, 00 доларів США у порядку і на умовах зазначених у цьому договорі. ОСОБА_1 зазначає, що до вказаного договору протягом 2008-2014 року банком було виготовлено більше 16 договорів з додатками, які змінювали умови договору та погіршували її права, як споживача. Дані договори є складними, завуальованими, незрозумілими для неї.

23.05.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» було укладено додаткову угоду № BL 4560/ BL4560-K до Генерального договору з додатком №1 відповідно до якої банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 200 000,00 дол. США з використанням кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією індивідуальною угодою з процентною ставкою 14.00% річних. За користування коштами понад строк встановлений Генеральним договором та/або індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється 28,00%.

23.05.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсалбанк» укладено додаткову угоду № BL 4560/BL4626+ KL + до Генерального договору про надання кредитних послуг за умовами якої банк зобов`язувався встановити ліміт за кредитною лінією в розмірі 85 000,00 дол. США під 14% річних.

В подальшому, до Генерального договору про надання кредитних послуг було укладено додаткові угоди №1, №2, №3, № 4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, якими змінювались умови договору.

Позивачка вважає, що 03 квітня 2014 року укладено чотири додаткові Угоди №7, №8, №9, №10, які повністю змінили умови Генерального договору, оскільки процентна ставка зросла незважаючи на те, що курс долара різко зростав. ОСОБА_1 зазначає, що банк грубо став порушувати її права як споживача та вимоги чинного законодавства.

Зазначає, що 28.08.2014 року викладено у новій редакції умови додаткової угоди ВL 4560/ВГ4560-К, чим знову порушено її права як споживача.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що з грубим порушенням чинного законодавства 23.05.2008 р. був укладений договір іпотеки та додаткові договори до нього.

В зазначених правочинах відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, внаслідок чого створюється безумовний дисбаланс інтересів позичальника при укладенні таких кредитних договорів, створюються умови, що спричиняють фактично введення особу в оману, спотворення розуміння дійсних умов договорів та наслідків їх укладання, що безумовно суперечить самому розумінню суті правочину, оскільки фактично волевиявлення ОСОБА_1 , як учасника правочину не було вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Позивачка вважає, що при укладенні додаткових угод до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4560 від 03.04.2014 року та 28.04.2014 року безумовному застосуванню підлягали положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що вже діяла на момент їх підписання. Однак, банком не враховано вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні додаткових угод, чим на думку ОСОБА_1 порушено її права як споживача.

23.05.2008 року з порушенням вимог законодавства було укладено договір іпотеки нерухомого майна, оскільки не було згоди органу опіки та піклування та такий договір був укладений за відсутності співвласника нерухомого майна ОСОБА_2 . Вважає, що з порушенням вимог законодавства складено додаткові договори до договору іпотеки 15.06.2009 року та 03.12.2010 року.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09 серпня 2022 року узадоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що в момент підписання кредитного договору, позивач була введена в оману щодо істотних умов договору, ціни та ставки по процентах. Банк не виконав вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». 03 квітня 2014 року укладено чотири додаткові Угоди №7, №8, №9, №10, які повністю змінили умови Генерального договору, оскільки процентна ставка зросла при тому, що курс долара різко зростав. ОСОБА_1 зазначає, що банк грубо порушив положення ст.1056-1 ЦК України, оскільки даною нормою заборонено збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Що стосується договору іпотеки такий був укладений без згоди органу опіки та піклування хоча у квартирі, яка була предметом іпотеки були зареєстровані двоє неповнолітніх дітей. Крім того, такий договір був укладений за відсутності співвласника нерухомого майна ОСОБА_2 . Вважає, що наявні підстави для визнання зазначених договорів недійсними. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Від представника відповідача АТ «Таскомбанк» адвоката Пономаренко О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні.

Колегія суддів відхилила зазначене клопотання як необґрунтоване, оскільки у м.Львові та Львівській області відсутні активні воєнні дії, всі установи, організації, підприємства працюють у звичному режимі.

Відповідно до ч.2ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ( ч.2ст.367 ЦПК).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору для їх вивчення.

З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» 23.05.2008року був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4560. Згідно з даним договором банк зобов`язується надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого у базовій валюті, що дорівнює 285 000, 00 доларів США у порядку і на умовах, зазначених у цьому договорі (Том 1, а. с. 18-24).

23.05.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» було укладено додаткову угоду № BL 4560/ BL4560-K до генерального договору з додатками №1, №2 відповідно до якої банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 200 000,00 дол. США, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією індивідуальною угодою встановлюється процентна ставка 14.00% річних. За користування коштами понад строк встановлений генеральним договором та/або індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється 28,00%(/ Том 1, а.с. 26-27).

23.05.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Універсал Банк» укладено додаткову угоду № BL 4560/BL4626-KL+ до генерального договору про надання кредитних послуг за умовами якої банк зобов`язувався встановити ліміт за кредитною лінією в розмірі 85 000,00 дол. США під 14% річних (Том 1, а. с. 32-33).

15.06.2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду №1 до Генерального договору про надання кредитних №BL4560 від 23.05.2008 року якою врегульовано розміри та періоди застосування процентних ставок, передбачених індивідуальною угодою, а також погоджено та підписано графік погашення кредиту (Том 1, а. с. 38-36).

15.06.2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Універсал Банк» укладено додаткову угоду №2 до Генерального договору про надання кредитних №BL4560 від 23.05.2008 року. З даної угоди вбачається, що сторони підтверджують, що у відповідності до додаткової угоди № ВL4560/ВL4626-КL+ від 23 травня 2008 року (індивідуальна угода (кредитна лінія + ) позичальнику встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі 85 000 доларів США. Станом на 15 червня 2009 року, фактична заборгованість позичальника в рамках кредитної лінії, вказаної в п. 1.1 цієї додаткової угоди становить 83 805,02 доларів США 02 центи. Кінцевий строк погашення кредиту 01.06.2024 року. Також встановлено плату за використання кредитних коштів у межах встановлених строків та понад встановлений строк (Том 1, а. с. 37-40).

Згідно з додатковою угодою №3 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4560 від 23.05.2008 року, укладеною 03.12.2010 року, сторони підтвердили, що у відповідності до додаткової угоди № ВL4560/ВL4626-КL+ від 23.05.2008 року до договору банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредит у розмірі 85000, 00 доларів США. Станом на 03.12.2010 року фактична заборгованість позичальника за договором становить 85078, 28 доларів США. Також встановлено плату за використання кредитних коштів у межах встановлених строку з 03.12.2010 року по 30.11.2011 року та у період починаючи з 01.12.2011 року (Том 1, а. с. 43-48).

03.12.2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Універсал Банк» укладено додаткову угоду №4 до Генерального договору про надання кредитних коштів №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом, передбачений договором в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком №1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору (Том 1, а. с. 51).

03.12.2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Універсал Банк» укладено додаткову угоду №5 до Генерального договору про надання кредитних коштів №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони підтвердили, що у відповідності до додаткової угоди № ВL4560/ВL4560-К від 23.05.2008 року до договору банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредит у розмірі 200 000, 00 доларів США.

Станом на 03.12.2010 року фактична заборгованість позичальника за договором становить 194 112,42 доларів США. Також встановлено плату за використання кредитних коштів у межах встановлених строку з 03.12.2010 року по 30.11.2011 року та у період починаючи з 01.12.2011 року (Том 1, а. с. 53-58).

03.12.2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду №6 до Генерального договору про надання кредитних №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом, передбачений договором в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком №1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору (Том 1, а. с. 61).

03.04.2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» укладено додаткову угоду №7 до генерального договору про надання кредитних коштів №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони підтвердили, що у відповідності до додаткової угоди № ВL4560/ВL4560-К від 23.05.2008 року до договору банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредит у розмірі 200000, 00 доларів США. Станом на 03.04.2014 року фактична заборгованість позичальника за договором становить 175 586,72 доларів США. Також встановлено плату за використання кредитних коштів у межах встановлених строку з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року та у період починаючи з 01.10.2014 року (Том 1, а. с. 63-69).

03.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду №8 до Генерального договору про надання кредитних коштів №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони домовились, що розмір плати за користування кожною з кредитних послуг, передбачених договором визначається на підставі додаткової угоди до договору, оформленої у вигляді індивідуальної угоди, при цьому розмір такої плати за користування кредитною послугою в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком №1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору (Том 1, а. с. 72).

03.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Універсал Банк» укладено додаткову угоду №9 до Генерального договору про надання кредитних №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони підтвердили, що у відповідності до додаткової угоди № ВL4560/ВL4626-КL+ від 23.05.2008 року до договору банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредит у розмірі 85000, 00 доларів США. Станом на 03.04.2014 року фактична заборгованість позичальника за договором становить 76705,11 доларів США. Також встановлено плату за використання кредитних коштів у межах встановленого строку з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року та у період починаючи з 01.10.2014 року (Том 1, а. с. 74-80).

03.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду №10 до Генерального договору про надання кредитних коштів №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони домовились, що розмір плати за користування кожним з кредитних послуг, передбачених договором визначається на підставі додаткової угоди до договору, оформленої у вигляді індивідуальної угоди, при цьому розмір такої плати за користування кредитною послугою в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком №1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору (Том 1, а. с. 83).

28.08.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Універсал Банк» укладено додаткову угоду №11 до Генерального договору про надання кредитних №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони підтвердили, що у відповідності до додаткової угоди № ВL4560/ВL4560-К від 23.05.2008 року до договору банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредит у розмірі 200000, 00 доларів США. Станом на 03.04.2014 року фактична заборгованість позичальника за договором становить 179072,83 доларів США. Також встановлено плату за використання кредитних коштів у межах встановлених строку з 01.08.2014 року по 30.11.2014 року та у період, починаючи з 01.12.2014 року (Том 1, а. с. 85-91).

28.08.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду №12 до Генерального договору про надання кредитних №BL4560 від 23.05.2008 року в якій сторони домовились, що розмір плати за користування кожною з кредитних послуг, передбачених договором визначається на підставі додаткової угоди до договору, оформленої у вигляді індивідуальної угоди, при цьому розмір такої плати за користування кредитною послугою в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком №1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору (Том 1, а. с. 94).

Згідно з договором факторингу № НІ/11/2-Ф від 29.04.2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників, які мали зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» за договором №BL4560 від 23.05.2008 року (Том 1, а. с. 220-223).

Відповідно до пункту 3 статті 3 Цивільного Кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами першою, другою статті 11 Закон України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови.

У договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови протягом тривалого часу. Умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування.

Враховуючи зміст пунктів кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Таким чином, позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним в цілому.

В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник спірного договору, що дало йому додаткову можливість детально вивчити його умови.

Дані висновки узгоджуються з висновками які були зроблені ВС у Постановах від 02 жовтня 2019 року у справі 640/2755/16 та від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що з моменту підписання кредитного договору, ОСОБА_1 у 2008 році користувалась отриманим кредитом та здійснювала за нього оплату і лише в 2019 році дійшла висновку, що умови укладеного нею кредитного договору та додаткові договори до Генеральної угоди є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, справедливості, внаслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, погіршують її становище як споживача, а в цілому не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт шостий частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

При укладенні вказаного договору сторони погодили його умови, а позивач, підписавши договір, засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною, достовірною. Питання про розірвання кредитного договору позичальник не порушував, виконував його умови та сплачував кредитні кошти, тобто визнав умови договору. Жодне з положень кредитного договору не було визнано несправедливим в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував несправедливість та дисбаланс договірних відносин, що умови договору суперечать принципу добросовісності та завдали їй шкоди як споживачеві.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що при укладенні спірного кредитного договору в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена.

Доводи апеляційної скарги про те, що в момент підписання договору та додаткових угод їй не було надано повної інформації, зокрема, про сукупну вартість кредиту, колегія судді відхиляє з огляду на те, що суду не надано належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджують наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин щодо яких позивачку введено в оману та сам факт обману.

Зважаючи на необґрунтованість доводів позивачки про суперечність змісту оспорюваного кредитного договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст..375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5ст.268ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 серпня 2022 року залишити без

змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк