СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2213/23

пр. № 2/759/1929/23

10 травня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки адвокат Марініченко В.К. 06 лютого 2023 року звернувся до суду із зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») про стягнення страхового відшкодування у розмірі 104647 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що 15 травня 2021 року на 412 км автодороги Н-02 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю, зокрема, під її керуванням автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП її транспортний засіб отримав механічні пошкодження, вартість яких становить 95987,63 грн у відповідності до звіту про визначення розміру матеріального збитку від 02 грудня 2021 року.

Однак за проведений відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 15 грудня 2021 року позивачка фактично сплатила 104647 грн.

Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , передбаченого статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутності складу в її діях адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 на час ДТП, була забезпечена в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 лютого 2021 року АР9246422.

Проте відповідач листом від 27 квітня 2022 року № 06714/9122 відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування, оскільки у постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2022 року не зазначено, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а тому не має підстав для виконання своїх зобов`язань щодо потерпілої особи.

Після визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 14 вересня 2022 року, відповідач повторно відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав неподання позивачкою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП.

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано встановлений законом строк для направлення відзиву на позовну заяву.

На адресу суду 01 березня 2023 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_3 не визнає позов у повному обсязі та просить суд в задоволені позову відмовити. Обґрунтовуючи відзив, відповідачем зазначено, зокрема, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Для регулювання відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямування на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України прийнятий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

У розумінні Закону № 1961-IV потерпілим є, зокрема, фізична особа, майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2021 року сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивачки та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який є страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, укладеного зі страховиком ПрАТ «СГ «ТАС». Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано відповідні матеріальні збитки.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 175031 від 15 травня 2021 року, складеного працівниками Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, вказана ДТП сталася через порушення ОСОБА_1 відповідних Правил дорожнього руху, відповідальність за які, передбачена статтею 124 КУпАП.

Такі висновки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи про адміністративне порушення стосовно ОСОБА_1 та постановою від 23 лютого 2022 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність у діях позивачки складу адміністративного правопорушення.

Позивачка 13 квітня 2022 року звернулась до Національної поліції України із заявою про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 14 вересня 2022 року встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_2 відповідних Правил дорожнього руху, 15 травня 2021 року сталася ДТП, а тому його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 232959 від 25 липня 2022 року складений після закінчення строку накладення адміністративного стягнення, визначеного статтею 38 КУпАП, адміністративне провадження стосовно ОСОБА_2 судом було закрито.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (стаття 35 Закону № 1961-IV).

Страховик, керуючись нормами Закону № 1961-IV, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (пункт 36.1 статті 36).

У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (абзац третій пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).

Так, у пункті 32.1 статті 32 Закону № 1961-IV законодавець визначив випадок, коли шкода не відшкодовується, а саме: шкода, заподіяна при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

У статті 37 Закону № 1961-IV перелічені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема:

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункту 37.1.3 пункту 37.1);

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 37.1.4 пункту 37.1).

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що позивачка не звернулася до нього із заявою про виплату страхового відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, а тому листом від 19 жовтня 2022 року № 14144/9122 було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV. Підтвердження цього є відсутність доказів подання позивачкою такої заяви протягом вказаного строку.

Варто зазначити, що наводячи такі твердження відповідач відверто протирічить самому собі, а також вони не відповідають обставинам справи та наявним у справі доказам, надані суду й самим відповідачем.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що 19 квітня 2022 року позивачкою було подано повідомлення про ДТП згідно з вимогами підпункту 33.4.1 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV, а із заявою про виплату страхового відшкодування вона звернулась 17 жовтня 2022 року після спливу однорічного строку з моменту скоєння ДТП.

По-перше, зміст листа відповідача від 27 квітня 2022 року № 06714/9122 у відповідь на звернення позивачки від 19 квітня 2022 року є очевидним підтвердженням, що у ньому повідомляється про прийняття ним рішення про відмову у виплаті їй страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 та керуючись пунктом 32.1 статті 32 Закону № 1961-IV. Тим більше, в останньому абзаці цього листа відповідач повідомляє, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування може бути оскаржене.

По-друге, це підтверджується у листі відповідача від 19 жовтня 2022 року № 14144/9122, де він зазначає, що 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернулась до нього із заявою про страхове відшкодування.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з приписами підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV обов`язок повідомити відповідача як страховика про ДТП, що сталася 15 травня 2021 року був у водія ОСОБА_2 .

Страховик, зі свого боку, зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961-IV).

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 статті 34 Закону № 1961-IV).

Тобто, у статті 34 Закону № 1961-IV встановлений алгоритм дій страховика після повідомлення про ДТП, які він має здійснити для встановлення та виплати страхового відшкодування.

Що стосується питання прийняття рішення страховиком про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, то відповідно до Закону № 1961-IV пов`язується з поданням заяви про страхове відшкодування потерпілою чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про те, що позивачка не зверталась до нього із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП не відповідають дійсності.

Отже, судом встановлено, що 19 квітня 2022 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування.

У відповідь на цю заяву відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, на підставі підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV, згідно з яким, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Крім того, відповідач вказав, що в постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2022 року не зазначено, що в діях водія ОСОБА_2 присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а тому в даному випадку не має підстав для виконання своїх зобов`язань щодо потерпілої особи і відмовляє у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі, посилаючись на зміст пункту 32.1 статті 32 Закону № 1961-IV (лист відповідача від 24 квітня 2022 року № 06714/9122).

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що через невиконання позивачкою своїх обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, зокрема ненадання страховику пошкодження транспортного засобу в тому стані, в якому він знаходився після ДТП, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки таке порушення унеможливлює страховику встановити розмір заподіяної шкоди.

Так, як визначено у пункті 34.2 статті 34 Закону № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

У пункті 33.3 статті 33 Закону № 1961-IV встановлено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди (пункту 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV).

Проте відповідач жодним чином не коментує чи було дотримано виконання ним зобов`язань щодо направлення свого представника для визначення розміру збитків, чи які дії позивачки завадили їх дотриманню, ураховуючи те, що ДТП сталася 15 травня 2021 року, а звіт про визначення вартості матеріального збитку на замовлення позивачки був складений 2 грудня 2021 року.

З постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2022 року вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 розпочався 19 травня 2021 року. Провадження у справі зупинялось на час проведення, призначеної судом, автотехнічної експертизи у період з 15 червня 2021 року по 4 лютого 2022 року.

Відповідно до висновку експертів від 21 січня 2022 року № 2347/21-52/402/22-52, зокрема, було надано відповідь, що «В даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться дії водія автомобіля Mitsubishi ОСОБА_2 , які не відповідають вимогам 14.6 (г) Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія автомобіля Mitsubishi ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України також є причиною виникнення даної ДТП».

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 14 вересня 2022 року встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_2 відповідних Правил дорожнього руху, 15 травня 2021 року сталася ДТП, а тому його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 на час ДТП була забезпечена в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 лютого 2021 року АР9246422.

Страхова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування становить 130000 грн, зменшена на суму франшизи у розмірі 1500 грн, тобто 128500 грн =128500).

Розмір ремонтних робіт автомобіля позивачки становить 104647 грн, факт оплати його проведення підтверджено документально (квитанцією до прибуткового касового ордера від 15 грудня 2021 року № 410/21, квитанцією до прибуткового касового ордера від 22 лютого 2022 року № 64/22) та не перевищує розмір страхової суми.

Відповідно до статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (стаття 1187 ЦК України).

За статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність.

Ураховуючи встановлені обставини справи, спираючись на вказані норми законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, відмовивши у виплаті позивачці страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі статей 11, 13, 526, 979, 980, 988, 999, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись статтями 10-13, 77-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (, місцезнаходження: місто Київ, проспект Перемоги, 65) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 ) 104 647 грн. страхового відшкодування та судовий збір у розмірі 1095,07 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Ключник А.С.