СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7364/23

пр. № 2/759/3001/23

15 червня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Малахової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Київська міська рада, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про встановлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у квітні 2023 р. позивачі звернулися до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд встановити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 на термін до надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлового приміщення для тимчасового проживання житлового фонду житла, призначеного для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб; визначити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступний обсяг прав користування житловою квартирою АДРЕСА_1 : проживання особисто, проживання членів сім`ї, користування комунальними та іншими послугами, що надаються мешканцям житлового будинку, користування приладами та обладнаннями, встановленим у даній квартирі, здійснення побутового ремонту житлової площі квартири та обладнання, встановленого в даній квартирі; встановити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 плату за користування житловою квартирою АДРЕСА_1 відповідно до розрахунку, наданого відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 19.06.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу №346 згідно якого ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , після чого 19.06.2017 зареєстровано право приватної власності у встановленому законом порядку. Позивачі з 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте 2014 року їхнє житло за адресою: АДРЕСА_2 було зруйновано від прямого попадання міни в під`їзд будинку, що змусило позивачів евакуюватися до м. Києва, де вони на зібрані заощадження 19.06.2017 придбали квартиру, однак 07.06.2019 Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким зазначену квартиру витребувано у ОСОБА_2 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №35754258 від 19.06.2017, оскільки було встановлено факт підроблення довіреності, та власником зазначеної квартири є Київська міська рада в силу ст.ст. 330, 658, 1268 ЦК України. Про дані обставини ОСОБА_2 не було відомо на підставі чого позивачі залишилися без житла та станом на дату подання даної позовної заяви житла для тимчасового проживання ВПО позивачам не надано, а тому виселитися зі спірної квартири наразі немає куди, на підставі чого позивачі зверталися до Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМР (КМДА) з проханням надати у тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1 , проте у відповідь надіслали листа в якому зазначили, що правових підстав для надання ОСОБА_2 у користування зазначеної квартири немає, таким чином позивачу змушені звернутися до суду із зазначеним позовом задля встановлення права користування спірною квартирою.

16.05.2023 відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, разом з уточненнями, які надійшли через «Елеткронний суд» 16.05.2023, де просить суд відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог, оскільки ДБЖЗ не порушувало прав позивачів, а лише здійснює повноваження щодо надання житлових приміщень у користування, та не є належним відповідачем у відповідній справі (а.с. 72-74).

22.05.2023 від третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» надійшли пояснення в яких просила відмовити у задоволені позовних вимог, зважаючи на те, що власником спірної квартири згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.06.2020 №213857271 є територіальна громада м. Києва в особі КМР, таким чином територіальна громада м. Києва є єдиним власником зазначеної квартири, відумерла спадщина належить їй з часу відкриття спадщини, а щодо встановлення права користування квартирою, то чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника даного власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника, при цьому визначальним критерієм для виникнення житлового сервітуту є факт сімейних відносин та постійне проживання та житловій площі, яка належить на праві власності іншій особі, проте у справі, що є предметом позову відсутні родинні відносини між відповідачем, як власником житла, яким є територіальна громада м. Києва в особі КМР та позивачем, таким чином, позивачами не вірно застосовано трактування поняття «сервітут» як підставу своїх позовних вимог (а.с. 88-92).

16.06.2023 від позивачі надійшла відповідь на відзив, в якому зазначили, що не погоджуються із вказаним відзивом, зважаючи на ту обставину, що відповідач посилаючись на ст.ст. 132-1, 132-2 ЖК України та Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання і надання користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затверджений Постановою КМУ від 31.03.2022 №422, зазначає, що відсутні підстави для надання позивачам в користування житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, проте позовні вимоги позивачі не стосуються надання права користування житла з фондів житла для тимчасового проживання. Позивачі на даний час взяті на облік як громадяни, що потребують надання житлового приміщення для тимчасового проживання з фонду житла, призначеного для тимчасового проживання ВПО та очікують прийняття рішення про надання житла ВПО та видачі ордера на виселення в таке житлове приміщення, при цьому предметом позову є встановлення права користування (сервітуту) житловою квартирою на строк до надання житлового приміщення для тимчасового проживання з фонду житла, призначеного для тимчасового проживання ВПО з чітко визначеним судом обсягом прав користування та розміром оплати за таке користування, таким чином доводи відповідача та аргументи не відповідають обставинам даної справи, а норми права на які посилається відповідач не регламентують правовідносини з приводу яких позивачами пред`явлено позов (а.с. 109-112).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 53, 54).

Ухвалою судді від 27.04.2023 відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження по справі (а.с. 61, 62).

Ухвалою суду від 15.08.2023 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 128).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, натомість подав до суду пояснення в яких просив замінити сторону відповідача на Київську міську раду, як орган що забезпечує представництво інтересів територіальної громади м. Києва (а.с. 118-123).

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 104, 105).

Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що між позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2007 (а.с. 14).

Згідно довідок від 16.10.2018 №3008-634027, №3008-634030 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично проживають/перебувають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 15, 16).

Згідно акту матеріально-побутового обстеження від 27.07.2014 складеного депутатом Білогорівської селищної ради, про те, що ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_2 вимушено переїхали проживати до доньки у м. Київ, так як їх житло у АДРЕСА_2 було пошкоджене через пряме попадання у під`їзд будинку міни (а.с. 17).

19.06.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений ПН КМНО Криворучко В.П., зареєстровано в реєстрі №346 (а.с. 19-22).

Згідно п. 11. вказаного Договору продаж квартири здійснено за 260000 грн 00 коп., які повністю одержані продавцем від покупця до підписання цього договору (а.с. 20).

07.06.2019 рішенням Святошинського районного суду м. Києва визнано недійним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 29.05.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посвідчений ПН КМНО Нікітенко Ю.М., зареєстрований в реєстрі №916. Визнано відумерлою спадщину, яка відрилася після смерті ОСОБА_5 до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 33,35 кв.м., житловою площею 15 кв.м. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №35754258 від 19.06.2017, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований номер об`єкта нерухомого майна 000 (а.с. 23-29).

22.07.2019 додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва ухвалено витребувати у ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,35 кв.м, житловою площею 15 кв.м, вартістю 586893 грн 00 коп. (а.с. 30).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.06.2020 №213857271 власником квартири АДРЕСА_1 є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради (а.с. 31).

Згідно розпорядження ВО КМР (КМДА) від 23.12.2018 №2237 прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва нерухомого майна згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2019 та від 22.07.2019 у справі №759/13237/18, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 32).

На підставі розпорядження Святошинської РДА у м. Києві від 29.04.2016 №260 внесено зміни до розпорядження Святошинської РДА у м. Києві від 06.02.2015 №58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», згідно якого уповноважено комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у разі виявлення нераціонального використання майна, закріпленого за підприємством на праві господарського відання, вживати заходів передбачених законодавством України щодо усунення порушень використання майна (а.с. 33).

22.08.2022 комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» видано припис №136 згідно якого зобов`язано мешканців квартири АДРЕСА_1 надати документи, що підтверджують законність підстав проживання/користування вказаною квартирою, а у випадку відсутності таких документів невідкладно звільнити займане житлове приміщення (а.с. 34).

Згідно розпорядження №353 від 01.09.2022 виданого Святошинською РДА у м. Києві, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 16.10.2018 (а.с. 36).

Як вбачається із листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення від 21.10.2020 №050/820-5-12644 на звернення ОСОБА_2 , правових підстав для надання у користування квартири АДРЕСА_1 немає (а.с. 37).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

право кожної особи на житло гарантовано ст. 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України.

Положеннями ст.ст. 4, 5 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд, а державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Враховуючи, що житло, яке є предметом спору в справі, є об`єктом комунальної власності, до вказаних правовідносин застосовуються положення Житлового кодексу України.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Положенням ч. 3 ст. 402 ЦК України передбачено, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно ч. 1 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7, умовою встановлення сервітуту є неможливість задовільнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто вказаною статтею визначено умови встановлення права щодо користування чужим житловим приміщенням, при цьому житлове приміщення з приводу якого виникає питання права користування, визначається його власником, а також обов`язковою умовою є те, що сторонами мають бути члени сім`ї власника житла за наявності в останнього права приватної власності на це майно.

Таким чином, суб?єктами даного сервітутного правовідношення є, з однієї сторони, власник житла, а з іншої - член його сім?ї.

Згідно положень ЖК України до членів сім?ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК).

При цьому чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Враховуючи зазначені обставини, а також предмет позову, до вказаних правовідносин поняття родинні відносини неможливо застосувати, оскільки власником спірного житлового приміщення є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради, а встановлення особистого сервітуту щодо користування житловим приміщенням, яке перебуває у комунальній власності для осіб у яких витребуване таке житло за рішення суду чинним законодавством не передбачено.

Статтями 132-1 ст. 132-2 ЖК УРСР визначається порядок, умови надання у користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання. Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання і Порядок надання, користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затверджений постановою КМУ від 31.03.2004 №422 визначено, що житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються за рішенням виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської і Севастопольської міськдержадміністрації.

Згідно п. 2, 3 Порядку, житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, якщо таке житло є єдиним місцем проживання, а їх сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого житлового приміщення; середньомісячний сукупний дохід сім`ї за попередні шість місяців, розрахований виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською та Севастопольською міськдержадміністраціями відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, менший від прожиткового мінімуму на сім`ю в розрахунку на місяць та величини регіонального показника опосередкованої вартості найму житла.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Так, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто герой Київ» визначено, що місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Додатком 4 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 №121 «Про реалізацію районним в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень» закріплено повноваження районних в м. Києві державних адміністрацій щодо видачі ордерів за заселення житлової площі.

Однак, Департамент з будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (КМДА) не має повноважень щодо прийняття рішення про передачу у користування жилих приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, одночасно, питання про розпорядження нерухомим майном належить до виключної компетенції органів місцевого самоврядування або органів, яким делеговані такі повноваження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Верховний Суд визначив правильним висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог зважаючи на невірно обраний позивачем спосіб.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі N 925/642/19).

За висновками, зокрема пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі N 523/9076/16-ц визначення позивачем неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні вимог до такого неналежного відповідача.

Внаслідок зазначених обставин судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог, оскільки викладені позивачами позовні вимоги відповідачем ніяким чином не були порушені, виходячи з того, що Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не здійснює повноваження щодо видання житлових приміщень у користування, а як наслідок не є належним відповідачем, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають до задоволення.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про столицю України - місто герой Київ», ст.ст. 11, 15, 16, 104, 402, 403, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 58, 61, 132-1, 132-2, 156 ЖК УКраїни, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, 283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Київська міська рада, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва про встановлення права користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 22.08.2023.