Номер провадження: 22-ц/813/3036/23
Справа № 493/1152/21
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям приміщень будинку, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зубрицького Олександра Олександровича на рішення Балтського районного суду Одеської області від 12 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області із вищевказаним позовом відповідно до якого просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири 32 755,00 грн.; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування оренди житлового будинку за період з липня 2020 року по липень 2021 року 29 734,00 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертизи 6000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , про купівлю-продаж якого вони домовилися з ОСОБА_2 за 5000 дол. США з розстрочкою платежу на шість місяців в липні 2020 року. В той же день ОСОБА_2 вселилася до будинку і користувалася ним протягом одного року. В червні місяці 2021 року ОСОБА_1 обстежив будинок та виявив його пошкодження шляхом затоплення водою із системи водопостачання. Із урахуванням наведених обставин просив суд стягнути з ОСОБА_2 завдану йому майнову шкоду яку оцінив у 32 755,00 грн., крім цього просив стягнути кошти у сумі 29 734,00 грн. в якості орендних платежів за користування будинком, а також витрати на проведення експертизи та судовий збір. (т. 1 а. с. 3-6)

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 вказує на те, що: 1) будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу. Будь-яких письмових угод між сторонами не укладалось і відповідно не посвідчувались нотаріусом. На ОСОБА_2 не було покладено будь-яких зобов`язань щодо утримання та зберігання майна, яке в майбутньому може бути ним придбано у позивача; 2) причина та наслідки залиття приміщень будинку достовірно не встановлені; 3) між сторонами не виникло відносин характерних для договору оренди (найму) житлового приміщення. (т. 1 а. с. 79-82)

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом відповідно до якого просить: 1) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 1 850,00 доларів США, що еквівалентно сумі у 51 406,5 грн.; 2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

ОСОБА_2 обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги тим, що 24.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про купівлю-продаж будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , за 5 000 доларів США з розстрочкою платежу в шість місяців, в цей же день ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 першу частину боргу у сумі 1000 доларів США, про що свідчить копія розписки. 05.09.2020 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 чергову частину боргу у сумі 850 доларів США.

В подальшому у ОСОБА_2 виникли складні життєві обставини, які не дозволили сплатити відповідачу повну суму за зазначений будинок.

У письмовій формі договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, нотаріальне посвідчення договору не здійснювалось.

ОСОБА_2 посилається на норми статей 215 та 216 ЦК України, та вказує, що вказані кошти були передані ОСОБА_1 у якості авансу (т. 1 а. с. 111-114).

У відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 вказує на те, що він не заперечує, що між сторонами була досягнута усна домовленість про придбання житлового будинку, однак наголошує на тому, що ОСОБА_2 отримала ключі від будинку та протягом року фактично користувалась ним (т. 1 а.с. 118-119).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 12 квітня 2022 року відмовлено у задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям приміщень будинку.

Задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 850 доларів США, що еквівалентно сумі 51 406,50 грн., а також судові витрати, що складаються з оплати судового збору в розмірі 908,00 грн., та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Зубрицький Олександр Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 12 квітня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким основний позов задовольнити у повному обсязі, а зустрічний позов залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) залиття будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та як наслідок його пошкодження, відбулось виключно з вини ОСОБА_2 , оскільки лише вона володіла ним, згідно домовленостей з ОСОБА_1 ; 2) судом першої інстанції було залишено поза увагою укладений між сторонами договір на підтвердження якого надана письмова розписка та те, що останній передав ключі від вказаного будинку ОСОБА_2 та який фактично перебував у її володінні у період з липня 2020 року до липня 2021 року; 3) ОСОБА_2 правомірно володіла чужим майном та допустила його пошкодження; 4) сума коштів, яка була надана ОСОБА_2 ОСОБА_1 є завдатком та в силу положень 571 ЦК України не підлягає поверненню. (т. 2 а. с. 1 - 6).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за загальною ціною позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і в розумінні п. п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Зубрицького Олександра Олександровича задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям приміщень будинку без задоволення та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення коштів частково, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 850 доларів США, що еквівалентно сумі 51 406,50 грн., а також судові витрати, що складаються з оплати судового збору в розмірі 908,00 грн., та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:

- передача ОСОБА_1 права користування домоволодінням на користь ОСОБА_2 мала місце, але такі дії були обумовлені не метою отримання ОСОБА_1 плати від наймача за періодичне користування домоволодінням, а були направлені на забезпечення виконання зобов`язань власника як продавця за договором купівлі-продажу, який сторони мали намір укласти в майбутньому, тобто виступало своєрідною гарантією обов`язку з передачі майна продавцем;

- матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 укладали договір оренди будинку за адресою: АДРЕСА_1 з додержанням приписів вищевказаної статті;

- ОСОБА_1 достовірно знаючи про те, що відповідачка ОСОБА_2 на передодні опалювального сезону покинула будинок та виїхала за кордон і відмовилася від купівлі будинку, про що свідчать отримані ним СМС повідомлення на мобільний телефон, він не прийняв усіх заходів направлених на консервування системи водопостачання будинку та його збереження;

- оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана ОСОБА_2 грошова сума у загальному розмірі 1850 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком, який підлягає поверненню у всіх випадках.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- на підставі договору дарування житлового будинку від 01.07.2016 року ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє будинком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 01.07.2016 року серії НВТ 368238 (т. 1 а. с. 9-13) та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а. с. 30-31);

- 24.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про купівлю-продаж вищевказаного будинку за 5 000 доларів США з розстрочкою платежу в шість місяців, в цей же день ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 першу частину боргу у сумі 1000 доларів США, про що свідчить копія розписки (т. 1 .с. 83) та не заперечується сторонами;

- 05.09.2020 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 чергову частину боргу у сумі 850 доларів США, про що свідчить копія запису з таблиці подальшої передачі боргу (т. 1 а. с. 84) та не заперечується сторонами;

- в подальшому відповідачка ОСОБА_2 виїхала за кордон та СМС повідомленнями на мобільний телефон позивача ОСОБА_1 , які були роздруковані та надані суду представниками як позивача так і відповідачки, повідомляла 19.10.2020 року (т. 1 а.с.89), а також 21 та 24 жовтня 2020 року (т. 1 а. с. 88) про те, що у зв`язку з важким матеріальним станом відмовляється від купівлі будинку, однак вказані повідомлення залишилися поза увагою позивача ОСОБА_1 . І тільки в травні місяці 2021 року позивач ОСОБА_1 СМС повідомлення (т. 1 а. с. 87) реагує на те, що протягом шести місяців відповідачка ОСОБА_2 не сплачує належних платежів;

- в червні 2021 року позивачем ОСОБА_1 було виявлено затоплення будинку, після чого представниками Житлово-комунального підприємство Балтської міської ради Одеської області проведено обстеження будинку та складено акт від 12.07.2021 року (т. 1 а. с. 32) про те, що вода із водопровідної системи витікала під напором із пошкодженого змішувача: має місце тріщина корпуса розміром довжиною 60 мм. і шириною 3 мм. Інших джерел витоку води із системи не виявлено;

- відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 03-2021 від 02.08.2021 року (т. 1 а. с. 14-24), вбачається, що вартість ремонтно-будівельних робіт для проведення до попереднього стану будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає 32 755,00 грн., а вартість оренди за 12 місяців в період з липня 2020 року по липень 2021 року складає 29734,00 грн.;

- за даними додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 03-2021 від 24.01.2022 року (т. а. с. 153-160) вбачається, що причиною розриву змішувача води є тривала дія низьких температур (до мінус 18.8 С) на непідготовлену систему водопостачання до дії низьких температур в неопалювальному житловому будинку. Наявні пошкодження житлового будинку утворилися внаслідок її залиття з ушкодженого змішувача води, що встановлений у ванній кімнаті ІІ житлового будинку протягом тривалого часу та підвищеної вологи в приміщені.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так обидві сторони не заперечували, що між ними 24.07.2020 року дійсно була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного ОСОБА_1 будинку за адресою: АДРЕСА_1 за 5 000 доларів США з розстрочкою платежу в шість місяців, в цей же день ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 першу частину боргу у сумі 1 000 доларів США, про що ОСОБА_2 видала відповідну розписку, а 05.09.2020 року ще 850 доларів США.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі, а договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Зі змісту розписки від 24.07.2020 року не вбачається, що сторони письмово врегулювали суттєві умови щодо оренди ОСОБА_2 належного ОСОБА_1 будинку за адресою: АДРЕСА_1 до виплати нею всієї обумовленої суми купівлі-продажу будинку (5 000 доларів США) зокрема в частині суми оренди та порядку її оплати тощо.

При цьому відповідач визнає, що позивач дозволив їй користуватися будинком до здійснення нею повного розрахунку погодженої суми продажу будинку, але стверджує, що будь-які письмові угоди між сторонами з приводу оренди не укладались і в нотаріальному поряду не посвідчувалися.

Встановивши, що передача ОСОБА_1 права користування домоволодінням на користь ОСОБА_2 мала місце, але за відсутності доказів про погодження суттєвих умов, притаманних договору оренди: прав та обов`язків орендодавця і орендаря, розміру орендної плати, порядку розрахунку, відповідальність сторін, строк дії договору та порядок розірвання, суд вірно зазначив, що такі дії (дозвіл користуватися будинком) були обумовлені не метою отримання і не фактичним отриманням ОСОБА_1 плати від наймача за періодичне користування домоволодінням, а на забезпечення виконання зобов`язань власника як продавця за договором купівлі-продажу, який сторони мали намір укласти в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що після передачі частини грошових коштів ОСОБА_1 у загальному розмірі 1 850 доларів США, ОСОБА_2 у вересні 2020 року, як вбачається з роздруківки скрін-шотів обопільної переписки з позивачем за допомогою менеджера «Вайбер», повідомила ОСОБА_1 про її виїзд на тривалий час за кордон на заробітки, а в подальшому, вже будучи за кордоном зв`язувалась з позивачем у жовтні 2020 року про неможливість виплатити обумовленої суми у 5 000 доларів США через відсутність за межами України високооплачуваної роботи та брак коштів.

Враховуючи наведене, суд вірно встановив, що ОСОБА_1 достовірно знаючи про те, що відповідачка ОСОБА_2 на передодні опалювального сезону покинула будинок та виїхала за кордон і відмовилася від купівлі будинку, про що свідчать отримані ним СМС повідомлення на мобільний телефон, не прийняв усіх заходів направлених на консервування системи водопостачання будинку та його збереження.

Тобто до укладення та виконання договору купівлі-продажу і переходу права власності на будинок до ОСОБА_2 , власником будинку залишався ОСОБА_1 .

Як встановлено висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 03-2021 від 24.01.2022 року причиною розриву змішувача води є тривала дія низьких температур (до мінус 18.8 С) на непідготовлену систему водопостачання до дії низьких температур в неопалювальному житловому будинку. Наявні пошкодження житлового будинку утворилися внаслідок її залиття з ушкодженого змішувача води, що встановлений у ванній кімнаті ІІ житлового будинку протягом тривалого часу та підвищеної вологи в приміщенні.

За відсутності належним чином укладеного сторонами договору оренди з погодженими суттєвими умовами: строку договору, прав та обов`язків сторін, розміру орендної плати, відповідальності та його розірвання, відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_2 була зобов`язана утримувати належний ОСОБА_1 будинок і здійснювати його підготовку до опалювального сезону.

Враховуючи наведене суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про відмову у вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям приміщень будинку.

Крім того, як вже зазначалося, сторони домовились про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку за 5 000 доларів США, і що ОСОБА_2 фактично передала ОСОБА_1 в рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу будинку 1 850 доларів США, про що складено письмову розписку. В подальшому договір купівлі-продажу будинку в розумінні ст. ст. 655, 657 ЦК України фактично не був укладений.

В розумінні ст. 570 ЦК України аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 1850 дол. США є авансом, який підлягав поверненню.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК суд дійшов правильних висновків про те, що сума, яка названа в розписках фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, із чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції набув вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 850 доларів США, що еквівалентно сумі 51 406,50 грн. у точній відповідності до заявлених ОСОБА_2 вимог, яка рішення суду не оскаржує.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, невірне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права не можуть бути взятими до уваги, оскільки не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду, який надав об`єктивну оцінку наведеним обставинам та вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зубрицького Олександра Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 12 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений: 12.05.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова