Справа № 465/850/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3367/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, покликається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03 листопада 2008 року, згідно з умовами якої їй було надано кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався. Стверджує, що відповідач підписом в заяві підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Зазначає, що банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вважає, що позичальник при укладенні кредитного договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Вказує, що ОСОБА_3 не надала своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, відтак, порушила зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 14 вересня 2022 року у неї виникла заборгованість в розмірі 15 582,84 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 11 547,48 грн.; та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 4035,36 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03 листопада 2008 року в розмірі 15 582,84 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 рокупозов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 547.48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1921 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що заява про зменшення позовних вимог подана банком після закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті, за відсутності доказів направлення копії такої заяви іншим учасникам справи, а відтак, така безпідставно прийнята судом першої інстанції з грубим порушенням норм цивільного процесуального законодавства. Зазначає, що станом на 13 січня 2019 року у ОСОБА_1 не існувало заборгованості за тілом кредиту, тому така заборгованість не могла виникнути станом на 14 вересня 2022 року, враховуючи те, що після 13 січня 2019 року кредитних коштів вона не отримувала. Вказує, що нарахована заборгованість за тілом кредиту є необгрунтованою, оскільки відповідач отримала кредит в розмірі 5000 грн. Вважає, що, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача судовий збір в повному обсязі. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 січня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року призначено на 17 год. 00 хв. 20 лютого 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 06 березня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 20 лютого 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 06 березня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що сторони не погодили між собою розмір відсотків за користування кредитом та порядок їх нарахування, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню лише не повернуті фактично отримані кошти за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2008 року в розмірі 11 547.48 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 03 листопада 2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 500 грн.

В матеріалах справи міститься копія заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних (а.с. 14).

Відповідач заяві підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася та згідна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також підтвердила, що зобов`язується їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

В розділі 5. «Банківські послуги» заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» сторони погодили тип кредитки, кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також визначили кредитний ліміт в розмірі 500 грн. та базову процентну ставку за кредитом в розмірі 2,5 % на місяць.

Крім того, 03 листопада 2008 року ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій також зазначено тип кредитної лінії, пільговий період, базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % в місяць, а також неустойку за несвоєчасне погашення заборгованості.

На виконання умов договору банк видав відповідачу наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 03.11.2008 року з терміном дії до 12/11, № НОМЕР_2 від 22.06.2010 року з терміном дії до 04/14, № НОМЕР_3 від 01.04.2014 з терміном дії до 01/18, № НОМЕР_4 від 26.12.2016 з терміном дії до 09/18.

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за договором № б/н, підтверджується, що 03 листопада 2008 року відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 грн., 17 червня 2009 року кредитний ліміт збільшено до 2000 грн., 09 червня 2010 року кредитний ліміт збільшено до 5000 грн., 31 січня 2016 року кредитний ліміт збільшено до 5 400 грн., 02 серпня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.

Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, розраховувалася кредитними карточками при здійсненні покупок, знімала готівку в банкоматах, оплачувала послуги, а також погашала заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору.

Звертаючись до суду з позовом, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2008 року в розмірі 17 512.51 грн.

На підтвердження позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 03 листопада 2008 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з якого вбачається, що станом на 13 січня 2019 року така становить 17 512.51 грн., що складається із: заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 9610.12 грн., заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 6830.37 грн., заборгованості за штрафами відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 822.02 грн. (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

05 жовтня 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2008 року в розмірі 15 582.84 грн.

З долученого до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 03 листопада 2008 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 14 вересня 2022 року, вбачається, що така становить 15582.84 грн., що складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11547.48 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит в розмірі 4035.36 грн. (т. 2, а.с. 28).

Разом з тим, в колонці «Сума коштів внесених платником на погашення заборгованості» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 14 вересня 2022 року, поданим банком разом із заявою про зменшення позовних вимог, зазначено, що 23 жовтня 2020 року позичальником сплачено 18 850.59 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, що перевищує загальний розмір заборгованості, яку просив стягнути банк.

Таким чином, звертаючись із заявою про зменшення позовних вимог, позивач, зменшивши суму заборгованості, яку він просить стягнути, фактично звернувся з вимогами про стягнення заборгованості, яка не входила до позовних вимог.

Випискою по рахунку підтверджується, що 29 травня 2016 року ОСОБА_1 зняла в банкоматі готівку в розмірі 50 грн., а в подальшому кредитних коштів не отримувала.

Враховуючи те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем в повному обсязі сплачено загальну суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2008 року, яку просив стягнути банк, звертаючись з позовними вимогами, після сплати заборгованості відповідач не отримувала кредитних коштів, що свідчить про повернення в тому числі і фактично отриманих позичальником коштів, відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11547.48 грн.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит в розмірі 4035.36 грн.

Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в підписаній позичальником анкеті-заяві сторони не погодили між собою розмір відсотків за користування кредитом та порядок їх нарахування, а додані банком до позовної заяви витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть вважатися невід`ємними частинами кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витягом з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач ознайомилася та погодилася з ними.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач посилався не тільки на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», але й на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 03 листопада 2008 року та заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку», якими передбачено в тому числі і базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % в місяць, що становить 30 % річних.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 03 листопада 2008 року підписана позичальником, що свідчить про те, що ОСОБА_1 погодилася з визначеними в ній умовами надання кредиту.

Отже, банк мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % в місяць, що становить 30 % річних.

Згідно з наявними у матеріалах справи розрахунками заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2008 року станом на 13 січня 2019 року заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами становить 9610.12 грн., а в подальшому АТ КБ «ПриватБанк» зменшило позовні вимоги в цій частині, вважаючи, що станом на 14 вересня 2022 року заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит складає 4035.36 грн.

Однак, зважаючи на те, що, сплативши 23 жовтня 2020 року 18 850.59 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, відповідачем в повній мірі погашено заборгованість, яку просив стягнути банк на момент звернення з позовними вимогами, включаючи заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 9610.12 грн., відтак, відсутні підстави для стягнення такої заборгованості відповідача в розмірі 4035.36 грн., як просить банк в заяві про зменшення позовних вимог, оскільки це призведе до подвійного стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними та не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2881.50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2881.50 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 06.03.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк