Провадження № 22-ц/824/4218/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Шевчук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про догану, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді провідного інженера з охорони праці АГЧ, за сумісництвом, на посаді майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ.

Наказом відповідача від 27.10.2021 № 265-ос до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за не проведення інструктажу із новоприйнятими працівниками та студентами Академії з 01.04.2021 по 22.10.2021.

Наказом відповідача від 27.10.2021 № 266-ос позивача звільнено з займаної посади провідного інженера з охорони праці відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, а саме, відсутність на роботі: 01.10.2021, з 04.10.2021 по 08.10.2021, 21.10.2021.

Позивач вважала своє звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки вважала, що перебування у відпустці не є прогулом.

Зазначала, що нею завчасно повідомлено про зміну дати відпустки з 21.09.2021 на 01.10.2021 та про намір піти у відпустку з 01.10.2021 по 11.10.2021.

Вказувала також, що вона зверталася на урядову гарячу лінію та вказувала на ігнорування ректором НАОМА її звернень щодо надання відпусток, просила зобов`язати ректора НАОМА надати відпустку з 01.10.2021 по 11.10.2021 і надіслати їй наказ про відпустку.

На підставі викладеного, позивач просила визнати наказ № 266-ос від 27.10.2021 про її звільнення незаконним, скасувати цей наказ і поновити її на посаді провідного інженера з охорони праці; визнати наказ № 265-ос від 27.10.2021 про застосування дисциплінарного стягнення незаконним і скасувати цей наказ; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 648,04 грн. за кожен день прогулу до вирішення справи в суд, в саме за 189 днів в сумі: 122472,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача: 50000 грн. - моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2022 року закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання наказу № 265-ос від 27.10.2021 про застосування дисциплінарного стягнення незаконним і його скасування, оскільки даний наказ самостійно скасовано наказом відповідача від 21.02.2022 № 76-ос.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом не враховано, що їй було відмовлено у надані відпустки за наявності першочергових підстав для її надання, оскільки вона є матір`ю одиначкою, яка працює у шкідливих умовах і має йти у відпустку тільки у літній період, згідно графіку.

Вважає, що про погодження з відповідачем відпустки свідчить нарахування і оплата їй заробітної плати за період 01.10.2021 - 15.10.2021, а відсутність наказу про відпустку вважає лише свідченням неправомірної бездіяльності відповідача.

Вказує також, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральних страждань на суму 50 000 грн.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на те, що висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, а тому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 01.10.2021 та з 04.10.2021 по 08.10.2021 і 21.10.2021 позивач була відсутня на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, а саме, самовільно залишила місце роботи без погодження з власником або уповноваженим ним органом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу від 15.02.2021 №26-ос ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ з 22 вересня 2020 року.

Наказом відповідача від 19.08.2021 № 130-вп позивачу надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 19.08.2021 по 03.09.2021 (а.с.95).

Наказом відповідача від 08.09.2021 № 144-вп позивачу продовжено щорічну оплачувану відпустку на 14 календарних днів з 04.09.2021 по 17.09.2021 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю під час щорічної відпустки (а.с.96).

Наказом відповідача від 18.10.2021 № 181-вп позивачу продовжено оплачувану відпустку на 2 календарних дні з 29.09.2021 по 30.09.2021 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю під час щорічної відпустки (а.с.97).

Відповідно до акту про відсутність на роботі від 20.10.2021, складеного в 18:00 помічником ректора ОСОБА_2 , провідним юрисконсультом ОСОБА_3 , начальником відділу кадрів ОСОБА_4 , старшим інспектором з кадрів ОСОБА_5 , позивач був відсутній на роботі за адресою: АДРЕСА_1 , 01.10.2021, 04.10.2021, 05.10.2021, 06.10.2021, 07.10.2021, 08.10.2021 (а.с.217).

Розпорядженням відповідача від 20.10.2021 № р-99, позивача зобов`язано до 13:00 23.10.2021 надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі 01.10.2021 та з 04.10.2021 по 08.10.2021 (а.с.80).

Відповідно до акту про відсутність на роботі від 20.10.2021, складеного в 18:00 помічником ректора ОСОБА_2 , провідним юрисконсультом ОСОБА_3 , начальником відділу кадрів ОСОБА_4 , старшим інспектором з кадрів ОСОБА_5 , позивач був відсутній на роботі за адресою: Вознесенський узвіз, 20, 20.10.2021 з 16 год 50 хв до 18 од 00 хв (а.с.218).

Відповідно до акту про відсутність на роботі від 21.10.2021, складеного в 18:00 головним інженером ОСОБА_6 , провідним юрисконсультом ОСОБА_7 , начальником відділу кадрів ОСОБА_4 , старшим інспектором з кадрів ОСОБА_5 , позивач був відсутній на роботі за адресою: АДРЕСА_1 , 21.10.2021 з 09 год 00 хв по 18 од 00 хв (а.с, 219).

Розпорядженням відповідача від 22.10.2021 № р-101, позивача зобов`язано до 13:00 23.10.2021 надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі з 16:50 по 18:00 20.10.2021 та з 09:00 по 18:00 21.10.2021 (а.с.81).

18 жовтня 2021 року службовою запискою № 745-31 (а.с75) було повідомлено ректора Академії ОСОБА_10 про те, що « ОСОБА_1 надано: щорічну відпустку з 19.08.2021 по 03.09.2021 (наказ №130-вп); листок непрацездатності з 19.08.2021 по 02.09.2021 (ЛН №524203); продовжено щорічну відпустку з 04.09.2021 по 17.09.2021 (наказ №144-вп); листки не працездатності з 16.09.2021 по 28.09.2021 (ЛН №-1, -1, -1); продовжено щорічну відпустку з 29.09.2021 по 30.09.2021 (наказ №181 -вп). ОСОБА_1 після закінчення тимчасової непрацездатності приступила до роботи 11.10.2021 року. Після роздруківки 11 жовтня 2021 року електронних листів непрацездатності ОСОБА_1 ЛН №-1, -1, -1 встановлено, що у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю під час щорічної відпустки необхідно продовжити щорічну відпустку на 2 дні з 29.09.2021 по 30.09.2021. Про причини відсутності на роботі з 01,04,05,06,07,08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 у відділ кадрів не повідомляла. За період з 01 жовтня по 08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в табелі замість робочих днів поставлено «неявка з нез`ясованих причин». Будь-які документи або пояснення про причини своєї відсутності на роботі з 01.10.2021 по 08.10.2021 ОСОБА_1 не надавала».

Також, головним інженером ОСОБА_6 доповідною запискою від 21 жовтня 2021 р. № 750-31 повідомлено ректора Академії про відсутність на роботі ОСОБА_1 з 01, з 04 по 08 жовтня 2021 року (а.с.76).

Наказом Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури наказом від 27 жовтня 2021 року № 266-ос провідного інженера з охорони праці ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогули без поважних причин, а саме: відсутність на роботі 01 жовтня 2021 р., 04-08 жовтня 2021 р. та 21 жовтня 2021 р. згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Підстава: службова записка начальника відділу кадрів ОСОБА_4 від 18.10.2021; доповідна записка головного інженера ОСОБА_6 від 20.10.2021; пояснення ОСОБА_1 від 23.10.2021; протокол засідання комісії від 27.10.2021. (а.с.26) ОСОБА_1 з наказом ознайомлена 28.10.2021 року.

Відповідно до довідки відповідача від 03.02.2022 № 121-40, наданої на вимогу суду із заробітної плати позивача членські внески не утримувались та не перераховувались на рахунки первинної профспілки НАОМА та проти цього не заперечував у судовому засіданні і сам позивач.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до вимог статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року тягар доведення законності звільнення, наявності підстав для звільнення та дотримання процедури звільнення лежить саме на роботодавцеві, а працівник у свою чергу повинен довести відсутність прогулу, а при наявності прогулу - на нього покладається обов`язок довести належними і допустимими доказами поважні причини такого прогулу (відсутності на робочому місці понад визначені законом строки).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що позивач не заперечує факт її відсутність на робочому місці 01, з 04 по 08 жовтня 2021 року, 21 жовтня 2021 року, однак, з огляду на її письмові пояснення, згідно яких вона не погоджується з актами про відсутність її на роботі та вказує, що роботодавець мав надати їй відпустку з 01.10.2021 року з огляду на подану нею заяву від 18.09.2021 року, яку вона подала завчасно (а.с. 120), а також вказує, що вона була відсутня 21.10.2021 року на робочому місці, згідно п.8.1 Колективного договору, та про свою відсутність належним чином повідомляла через Вайбер (а.с.117).

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду проте, що повідомлення власника або уповноваженого ним органу про свою відсутність на роботі і погодження з власником або уповноваженим ним органом про свою відсутність на роботі не є тотожними.

З матеріалів справи вбачається, що роботодавець не погодив подану позивачем заяву на відпустку від 18.09.2021 року, відповідного наказу про надання позивачу відпустки з 01 жовтня 2021 року матеріали справи не містять, а відтак позивачем не доведено відсутність прогулу 01 жовтня 2021 року, 04-08 жовтня 2021 року, оскільки самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів чергової відпустки є прогулом.

Згідно п. 8.1 Колективного договору, адміністрація Академії гарантує надання працівникам вільного часу для проходження медичних оглядів, отримання медичної допомоги, відвідування державних органів для вирішення необхідних житлово-побутових проблем працівників без здійснення будь-яких стягнень із заробітної плати чи інших безпідставних санкцій. У цьому разі працівники повинні вжити всіх заходів, спрямованих на повідомлення про це адміністрацію закладу.

Позивач пояснює свою відсутність на робочому місці 21.10.2021 року внаслідок відвідування в цей день лікаря, однак це спростовується службовою запискою уповноваженої особою з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_9 від 26.10.2021 року № 776-31 в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебувала в суді 21 жовтня 2021 року і ознайомлювалась з матеріалами справи (копія заяви ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи від 21 жовтня 2021 року № 3252/0612/21).

Крім цього, копії акту про відсутність на роботі від 21.10.2021 року, вбачається, що позивач була відсутня на роботі в цей день з 09 год 00 хв до 18 до 00 хв, що виключає застосування п. 8.1 Колективного договору, оскільки в даному випадку мала місце відсутність позивача на робочому місці протягом всього робочого дня.

Крім цього, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що нею вжито всіх заходів, спрямованих на повідомлення та погодження про свою відсутність адміністрацію закладу.

Твердження апелянта про те, що їй було неправомірно відмовлено у наданні відпустки за наявності першочергових підстав для її надання та посилання на відповідну практику Верховного Суду, теж оцінюються колегією суддів критично, позаяк у даному випадку позивач просила роботодавця надати їй частину щорічної основної відпустки, а не відпустки без збереження заробітної плати, яка, відповідно до ст. 84 КЗПП, у випадках передбачених ст. 25 Закону України «Про відпустки» надається працівнику за його бажанням в обов`язковому порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недотримання відповідачем вищевказаних норм трудового права при звільненні за прогул та які б давали суду правові підстави для висновку про порушення її трудових прав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: