Справа № 281/621/21
Провадження № 2/279/1080/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №281/621/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому зазначив, 19.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту №1794148, відповідно до якого відповідачу на рахунок були перераховані грошові кошти в розмірі 3000 гривень. Згідно п.1.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погоджених кредитодавцем заявкою позичальника. Датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту. Грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача 19.11.2018 року, таким чином термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором до 14.12.2018 року. Однак відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено, отже у відповідача станом на 11.11.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 48892,03 гривень, з яких: сума кредиту (згідно заявки) становить 3000 гривень, проценти (згідно заявки) - 848,00 гривень, проценти (згідно п.2.11 договору) 47520,00 гривень, інфляційні втрати (згідно ст.625 ЦК України) - 524,03 гривень, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 7444,60 грн.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Позивачем не долучено до позовної заяви платіжного доручення, згідно з яким 19.11.2018 року йому були перераховавні грошові кошти в розмірі 3000 грн. за договором кредиту, не долучено детальних розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту на умовах пропозиції (оферти) від 19.11.2018 року, що унеможливлює встановити час утворення заборгованості відповідно до умов договору, які суми були ним внесені, періодичність внесення платежів та їх розмір, хоча обов`язок доказування лежить саме на позивачеві. Наданих позивачем розрахунок у вигляді таблиці не є належним, допустимим і достовірним доказом існування самого боргу. Крім того, позивачем невірно нараховані відсотки за договором за кожен день прострочення, що фактично прирівнюється до пені, що є порушенням Закону України "Про споживче кредитування" в частині нарахування пені під час дії карантиних обмежень. Однак, якщо суд прийде до висновку про задволення позовних вимог то відсотки за користування кредитом не можуть нараховуватись після закінчення строку, установленого договором для повернення позики. також просив врахувати, що рішенням Лугинського районного суду від 09.09.2021 року, було визнано виконавчий напис про стягнення з нього на користь ТОВ "АІА Фінанс Груп" коштів за кредитним договором №1794148 від 19.11.2018 року таким, що не підлягає виконанняю. Згідно вказаного рішення розмір боргу становив 29900,00 грн. за період з 21.12.2018 року по 03.03.2021 року, з яких: 1972,00 грн. прострочена заборгованість

за сумою кредиту, 27928,00 грн. прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. В даний час позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 48892,03 грн., яка складається з: 3000,00 грн. суми кредиту, 848,00 грн. проценти, 44520,00 грн. проценти згідно п. 2.11 договору, 524,03 грн. інфляційні витрати, а тому, незрозуміло з якого часу устоврилась заборгованість, які суми були слачені, періодичність платежів та їх розмір.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити, врахувати той факт, що відповідачем не оспорюється факт укладення договору, позивачем до позовної заяви долученно всі належні документи на обгрунтування позовних вимог.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, 19.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту, в електронному вигляді на підставі індивідуальної пропозиції (оферти) за №1794148 укладення договору про надання кредиту, яка була акцептована відповідачем 19.11.2018 р. шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача.

Відповідно заявки на отримання кредиту та умов договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 3000 гривень з граничним строком повернення кредиту і плати за користування кредитом - не більше 25 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти.

З п.2.6 даного договору вбачається, що датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту. Зарахування кредитних коштів у сумі 3000 гривень на рахунок відповідача відбулось 19.11.2018 р., що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн Україна» за № 52/10 від 04.10.2021 р.

Відповідно до умов договору, а саме п.2.10, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, визначені згідно п. 2.8 договору в останній день строку користування кредитом, періодичних платежів за договором не передбачено. Отже, термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором до 14.12.2018 року, проте відповідачем у вказаний термін кредит в повному розмірі не було повернуто та проценти не сплачено, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до п.7 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Стаття 1050 ЦК України зазначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договорам.

Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року, у справі № 910/4518/16 Палата Верховного Суду наголошує, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

При цьому, суд критично відноситься до доводів відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження отримання ним кредитних коштів, оскільки в матеріалах справи наявна довідка ТОВ «Платежі Онлайн Україна» за № 52/10 від 04.10.2021 р. про зарахування кредитних коштів у сумі 3000 гривень на рахунок відповідача. Крім того, відповідачем не оспорюється сам факт укладення кредитного договору та отримання коштів. Також посилання відповідача про наявність рішення Лугинського районного суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідчаем копія вказаного рішення не долучено до відзиву, а його наявність, на думку відповідача, лише вказаує на період виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Таким чином, оскільки відповідачем не оспорюється факт укладення договору про надання кредиту, в електронному вигляді на підставі індивідуальної пропозиції (оферти) за № 1794148 від 19.11.20918 року та його умов, таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1794148 від 19.11.20918 року в розмірі 3848,00 грн., з яких 3000,00 грн. тіло кредита, 848,00 грн. відсотки за користування кредитом станом 14.12.2018 року (закінчення строку кредитування).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування за правничу допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано, договір про надання правничої допомоги №21-3 від 01.09.2021 року, додаткова угода №2 до договору про надання правничої допомоги №21-3 від 01.09.2021 року, акт про надані послуги згідно договору про надання правничої допомоги №21-3 від 01.09.2021 року.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та

інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Так, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (надання консультації, складення частково тотожних за змістом документів скарги, запити, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 4000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи вищевикладене заява представника скаржника про стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4.10,11-13,19,43,49,76-82,258-259,263-264, 265, 268, 354 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 610-612, 625-626, 629, 638, 639, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість за кредитним договором №1794148 від 19.11.2018 року, станом на 14.12.2018 року в розмірі 3848 (три тисячі вісімсот сорок вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» судові витрати у розмірі 316 (триста шістнадцять) гривень 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП", місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 15/1 Б, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом