ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4202/23 Справа № 203/419/23 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мошенської Ірини Олександрівни, третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання протиправними та скасування рішень та дій про державну реєстрацію прав, відновлення записів про право власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мошенської Ірини Олександрівни, третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання протиправними та скасування рішень та дій про державну реєстрацію прав, відновлення записів про право власності.

Також, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстратором, у т.ч. нотаріусам, посадовим особам Міністерства юстиції України та його територіальних органів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень на нерухоме майно, зокрема вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які записи щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки оскаржувані реєстраційні дії вчинялись реєстраторами на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року у справі №13/5005/8624/2012, яке набрало законної сили та згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перед АТ «Банк Кредит Дніпро» було звернуто стягнення на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , шляхом набуття його у власність АТ «Банк Кредит Дніпро» тоді, як заборона вчиняти суб`єктам державної реєстрації відповідних дій щодо державної реєстрації прав стосовно зазначеного вище нерухомого майна, може перешкоджати фактичному виконанню судового рішення.

Також суд вказав, що стосовно вказаного майна на теперішній час в Державному реєстрі речових прав зареєстровано ряд інших обтяжень щодо відчуження та розпорядження цим майном, а також і щодо заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно вказаного вище нерухомого майна.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що не застосування запропонованих стороною позивача заходів забезпечення позову не ускладнить та не призведе до неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову та скасування відповідних рішень суб`єктів державної реєстрації та внесених на їх підставі записів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 р. у справі № 13/5005/8624/2012, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.03.2013 р., позов задоволено частково; в рахунок часткового (в сумі 10 005 452,00 грн.) погашення заборгованості ТОВ "Метпром" перед ПАТ "Банк Кредит Дніпро" за договором про надання кредитної лінії № 060807-Л від 06.08.2007 р. у cyмi 2 600 309,98 дол. США (еквівалент 20 784 277,67 грн.) звернуто стягнення на нерухоме майно ТОВ "Форвард Дніпро", а саме: нежитлові приміщення в житловому будинку літ. А-5, 6, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер об`єкта у реєстрі прав власності 6477712, вартістю 10 005 452,00 грн., які складаються з: а-1 - прибудова на першому поверсі приміщення № 92 поз. 1-15 загальною площею 321,8 кв.м, у підвалі приміщення VII поз. 1-23 загальною площею 268,5 кв.м, сходова клітина поз. І-1 площею 3,8 кв.м, ґанки а, а2, що виступає предметом іпотеки за договором іпотеки № 060807-I, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3089, шляхом набуття у власність ПАТ "Банк Кредит Дніпро" зазначеного майна; визнано за ПАТ "Банк Кредит Дніпро" право власності на вказані нежитлові приміщення; в решті позовних вимог - відмовлено.

Таким чином, на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, банк є власником спірного нерухомого майна.

29 липня 2013 року між ТОВ "Форвард Дніпро" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу нежитлового приміщення розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з: в житловому будинку літ. А-5,6 приміщення, яке складається: літ. а-1 - прибудова частка першого поверху приміщення№ 92 поз. 1-15 площею 318,8 кв.м., частка підвалу VII поз. 1-25, І-2,площею 269,1 кв.м., сходова клітина І поз.1, площею 3, 8 кв. м., ганки літ. а- а2 , приямки літ.а8,а9, всього площею 591,7 кв.м.

Як убачається із матеріалів справи, позивач у даній справі, посилаючись на набуття за договором купівлі-продажу права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , просив визнати протиправними та скасувати рішення нотаріуса та державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно за АТ «Банк Кредит Дніпро», припинити відповідні записи про право власності, визнати протиправною дію щодо видалення запису про право власності та відновити право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , за позивачем.

Також, колегією суддів встановлено, що постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 29 липня 2013 року, укладеного між ТОВ «Форвард Дніпро» та ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним способом захисту та зазначено, що: " дана вимога не призведе до поновлення прав позивача на спірне нежитлове приміщення, право власності на яке набув банк на підставі рішення суду, тому обраний спосіб захисту визнати недійсним договір купівлі-продажу не є ефективним способом захисту, оскільки, навіть у разі задоволення, потребуватиме додаткових заходів судового втручання. Виходячи із встановлених обставин, належним способом захисту прав банку, які воно вважає порушеними, є звернення до суду із вимогою про витребування майна".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову не ускладнить та не призведе до неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову та скасування відповідних рішень суб`єктів державної реєстрації та внесених на їх підставі записів.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з урахуванням оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін. Підстави для задоволення заяви і вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки. Судове рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду обґрунтована і підтверджується письмовими матеріалами справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: