Справа номер 487/4093/22 Головуючий суду першої інстанції Сухаревич З. М.
Провадження номер 22-ц/812/1038/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2023 року, ухвалене о 14 год 00 хв під головуванням судді Сухаревич З. М. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено 25 липня 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду вищевказаним позовом, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2022 року скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Чекановського С. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 37100845 від 15 вересня 2017 року щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на кв. АДРЕСА_1 в частині державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на сарай за літ. Л, сарай за літ. П, сарай за літ. Р, а також скасовано державну реєстрацію права власності на ці приміщення.

Однак це рішення суду не виконано, оскільки 13 липня 2022 року державний реєстратор Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Луканіна М. А. ухвалила рішення № 64162977 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в якому зазначила, що якщо скасувати рішення № 37100845, то скасується право власності на все нерухоме майно, чим буде порушено право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Після цього, 26 липня 2022 року, він звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із скаргою на рішення про відмову у проведенні державної реєстрації прав № 64162977 від 13 липня 2022 року.

19 серпня 2022 року наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 228/13.1- 03 відмовлено у задоволенні його скарги.

Також він звертався з приводу вирішення цього питання до адміністративного суду, який вказав на наявність спору цивільної юрисдикції.

Посилаючись на незаконність рішення державного реєстратора про відмову вчинення реєстраційних дій, позивач просив його позов задовольнити.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що державний реєстратор прийняв рішення відповідно до вимог законодавства.

Також відповідач зазначав, що між посадовими особами відповідача, відповідачем та позивачем відсутній спір про право, оскільки посадові особи відповідача виконують свої повноваження у порядку та з підстав, визначених у чинному законодавстві.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2023 року позов задоволено.

Скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 13 липня 2022 року № 64162977 державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Луканіної Марини Анатоліївни.

Стягнуто з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовим рішенням від 25 січня 2022 року встановлено, що права ОСОБА_1 на побудовані за його замовленням (його батька) сараї фактично обмежуються державною реєстрацією права власності на них за ОСОБА_3 . Задоволення його позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора за №37100845 від 15 вересня 2017 року в частині державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на сараї та скасування їх державної реєстрації, опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Посилання у рішенні державного реєстратора на те, що у разі скасування рішення № 37100845 скасується право власності на все нерухоме майно, не відповідає підставам, викладеним у ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач вказував, що державний реєстратор здійснює свою діяльність самостійно та несе персональну відповідальність за рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав. Департамент, як суб`єкт державної реєстрації прав, з яким державний реєстратор перебуває у трудових відносинах, не несе відповідальності за прийняті державним реєстратором рішення, однак зазначене судом при ухваленні рішення не прийнято до уваги.

Також судом проігноровано те, що з позовних вимог неможливо встановити фактів порушення, невизнання чи оспорювання департаментом суб`єктивних прав, свобод чи інтересів позивача.

Крім цього, на момент прийняття державним реєстратором департаменту оскаржуваного рішення лише скасування за рішенням суду рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно не було достатнім для відновлення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, оскільки скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав без одночасного визнання права на таке майно могло призвести до прогалин у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне нерухоме майно та стану правової невизначеності щодо такого майна.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2022 року у справі № 487/7974/20 скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Чекановського С. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 37100845 від 15 вересня 2017 року щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на кв. АДРЕСА_1 в частині державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на сарай за літ. Л, сарай за літ. П, сарай за літ. Р. Також скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на кв. АДРЕСА_1 в частині реєстрації за ОСОБА_3 права власності на сарай за літ. Л, сарай за літ. П, сарай за літ. Р.

Вказане рішення набрало законної сили 17 березня 2022 року.

Суд констатував, що вказані сараї були побудовані за замовленням ОСОБА_1 (його батька). Будь-які докази, які б спростовували такі обставини, відповідачем суду надані не були.

13 липня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Луканіною М. А. розглянуто заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 07 липня 2022 року, та ухвалено рішення №64162977 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Реєстратор вказав, якщо скасувати рішення №37100845, то скасується право власності на все нерухоме майно, чим буде порушено право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Також державним реєстратором вказано, що відповідно до пункту 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

19 серпня 2022 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) Тишкевичу І. Б. відмовлено у задоволенні його скарги від 26 липня 2022 року, оскільки рішення від 13 липня 2022 року №64162977, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Луканіною М. А., відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав. Підставою такого рішення був висновок Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12 серпня 2022 року.

Листом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 роз`яснено, що відповідно до ч.10 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

17 жовтня 2022 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 487/7974/20 відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що суд ухвалив рішення у межах заявлених позовних вимог.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2023 року ОСОБА_3 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2022 року у справі № 487/7974/20 через пропуск строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Луканіної М. А. про скасування рішення №64162977 від 13 липня 2022 року. Постановляючи таку ухвалу, суд виходив із того, що, на його думку, спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з нормами частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» станом на день ухвалення рішення суду від 25 січня 2022 року відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Станом на день ухвалення оскаржуваного рішення державного реєстратора від 13 липня 2022 року вказана норма Закону була ідентичною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 викладено такий висновок: «В абзаці третьому частини третьої статті 26 Закону №1952-IV встановлювалося, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.

Суд визначає: (а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей); (б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому (в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже (г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить.

Вирішивши наявний між сторонами спір про право на користь позивача, суд тим самим в мотивувальній частині рішення виснував, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, правильно застосувавши положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону №1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення Закону №1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону №1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення.

Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).

На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.10.2021 у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності» (пункти 122-127, 132, 151-154).

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, що не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Проаналізувавши викладене колегія суддів, вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Системний аналіз вказаних норм законодавства та правової позиції Верховного Суду свідчить, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право.

Задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).

Отже, вказане свідчить, про наявність двох випадків, коли у рішенні суду може бути не зазначено поновлення права власності, а саме, коли у особи немає таких прав і, коли скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).

У справі, яка переглядається, державний реєстратор відмовив у державній реєстрації, вдавшись до оцінки рішення суду, яке набрало законної сили та підлягало виконанню, зазначивши, що заявник подав документи, які не відповідають вимогам Закону з посиланням на те, що за позивачем не було визнано рішенням суду речових прав і що виконання рішення суду призведе до порушення прав ОСОБА_3 , оскільки буде скасоване право власності на все його майно, вказане у рішенні №37100845.

З рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 січня 2022 року, яке мав виконати державний реєстратор, вбачається, що ОСОБА_1 було оспорено право власності ОСОБА_3 на сараї, бо останній їх не будував. Суд прийняв до уваги докази позивача про будівництво спірних сараїв позивачем та його батьком. Визнання права власності на ці сараї за позивачем не було здійснено судом, бо такі вимоги не заявлялися, тому що, як вказував позивач, спірні сараї не були введені в експлуатацію.

Таким чином суд першої інстанції правильно виснував, що у випадку, який розглядається, у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у вчиненні реєстраційної дії, бо за вказаних обставин на момент виникнення спірних правовідносин були відсутні підстави для визнання речових прав за позивачем.

Державному реєстратору слід було звернути увагу на зміст рішення суду та норму ст.26 вищевказаного Закону.

Що стосується посилань державного реєстратора про можливе порушення прав ОСОБА_3 на квартиру, то вони є безпідставними, оскільки районний суд у рішенні від 25.01.2022 вирішив спір тільки щодо сараїв.

Суд першої інстанції у справі, яка переглядається, дав оцінку цьому аргументу державного реєстратора з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», з якою суд апеляційної інстанції згоден.

Апеляційний суд, погоджуючись з цими висновками суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

Що стосується посилань апелянта на те, що державний реєстратор здійснює свою діяльність самостійно та несе персональну відповідальність за рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, а тому вимоги до Департаменту є безпідставними, то суд вважає їх хибними.

Згідно з вимогами статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав. У даному випадку це Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. Отже, зазначення позивачем у якості відповідача вказаного Департаменту, а не державного реєстратора, не є порушенням норм законодавства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та залишення без змін оскаржуваного судового рішення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2023 року.