печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1628/23-ц
08 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,
при секретарі - Ємець Д.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу 757/1628/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Так, позивач обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що 24.03.2020 року орієнтовно з 17 год. 30 хв. до 19 год 30 хв. автомобіль Ford Focus C-max, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу, був припаркований на паркувальному майданчику магазину «Фора», за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Чубинське, вулиця Бориспільська, 8. В той час автомобілем фактично користувався ОСОБА_2 .
Після повернення з магазину у авто було виявлене пошкодження лівої сторони, а на лобовому склі - записка з номером тел.: НОМЕР_2 .
З абонентом за цим номером позивачу та ОСОБА_2 вдалося зв`язатися лише зранку. Особа представилась ОСОБА_3 і повідомила позивачу, що пошкодження автомобілю позивача 24.03.2020 року були нанесені автомобілем марки BMW, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить дружині ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 1.5. ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам (пп. «б» та «є» п. 2.3. ПДР).
Однак, ОСОБА_5 , здійснюючи 24.03.2020 року керування автомобілем, фактично порушила згадані правила дорожнього руху.
Згідно абз. 3 п. 2.11. ПДР у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.
В подальшому, за участю ОСОБА_2 , як користувача (водія) автомобіля позивача, та ОСОБА_5 було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулася 24.03.2020 року орієнтовно з 17 год. 30 хв. до 19 год 30 хв.
Зі схеми повідомлення вбачається, що ОСОБА_5 пересуваючись по паркувальному майданчику на автомобілі BMW, д.н.з. НОМЕР_3 , здійснила зіткнення з автомобілем Ford Focus C-max, д.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_2 . В результаті зіткнення автомобіль позивача зазнав ушкоджень.
Для встановлення вартості завданих ушкоджень було проведено експертне дослідження. З висновку експерта № 159/03-20 від 31.03.2020 року вбачається, що майнова шкода завдана за результатом дій ОСОБА_5 та дорожньо-транспортної пригоди складає 14 073 (чотирнадцять тисяч сімдесят три) гривні 97 копійок.
Особисто відшкодовувати завдану шкоду ОСОБА_5 відмовилась та запропонувала звернутися до МТСБУ або страховика її відповідальності - ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КИЇВ РЕ», адже ОСОБА_5 мала страховий поліс №АО/0537300.
У ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КИЇВ РЕ» було повідомлено позивачу та ОСОБА_2 , що в компанії було відкликано відповідну ліцензію (дозвіл) на укладання договорів страхування, а тому вона не має можливості здійснювати виплати за страховими випадками.
Водночас, у МТСБУ повідомили, що страхові виплати здійснюються Бюро виключно у випадку банкротства або ліквідації страхової компанії, а тому порекомендували звернутися безпосередньо до ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КИЇВ РЕ» та учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_5 .
Проте, протягом майже трьох років позивачу не було відшкодовано завдану майнову шкоду. Переговори з відповідачами не призвели до вирішення спору.
31.03.2020 року до ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КИЇВ РЕ» було надіслано заяву про здійснення страхових виплат, однак вказана заява залишилась без відповіді.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 31.03.2020 року №159/03-20 вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 14 073 гривень 97 копійок.
Таким чином, станом на дату складання позовної заяви ані заподіювач шкоди, ані страхова компанія не компенсували позивачу завдану шкоду, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів та просить:
- стягнути з ТДВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 073 гривень 97 копійок.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Разом з цим, представником позивача було подано заяву, про розгляд справи у його та позивача відсутність, вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті суду.
Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Так, ч. 3 цієї ж статті зазначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випад?ом є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідо? я?ої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність я?ої застрахована, за ш?оду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.
Згідно п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у разі настання страхового випад?у страхови? у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відш?одовує у встановленому цим За?оном поряд?у оцінену ш?оду, заподіяну внаслідо? дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`яз?у з пош?одженням транспортного засобу відш?одовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у поряд?у, встановленому за?онодавством, в?лючаючи витрати на усунення пош?оджень, зроблених навмисно з метою порятун?у потерпілих внаслідо? дорожньо-транспортної пригоди, з ева?уацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власни?а чи за?онного ?ористувача транспортного засобу, я?ий ?ерував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території У?раїни. Я?що транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоян?у, до розміру ш?оди додаються та?ож витрати на ева?уацію транспортного засобу до стоян?и та плата за послуги стоян?и.
Пун?том 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відш?одування потерпілий чи інша особа, я?а має право на отримання відш?одування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страхови?у (у випад?ах, передбачених статтею 41 цього За?ону,) заяву про страхове відш?одування.
Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхови? (у випад?ах, передбачених статтею 41 цього За?ону, - МТСБУ), ?еруючись нормами цього За?ону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відш?одування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відш?одування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відш?одування (регламентної виплати) приймається у зв`яз?у з визнанням майнових вимог заявни?а або на підставі рішення суду, у разі я?що спір про здійснення страхового відш?одування (регламентної виплати) розглядався в судовому поряд?у.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому шкода завдана позивачу підлягає відшкодуванню.
Окрім цього, стороною відповідача не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача, не погодження з наданою оцінкою.
Відтак, позов підлягає задоволенню.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 858 грн. 88 коп.
Керуючись Законами України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та «Про страхування», ст.ст. 11, 526, 610, 993, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 280, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КИЇВ РЕ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КИЇВ РЕ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 073 (чотирнадцять тисяч сімдесят три) гривень 97 копійок.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КИЇВ РЕ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 08.08.2023.

Суддя Т.Г. Ільєва