Справа № 199/3710/14-ц
(2/199/9/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.07.2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Кредитний договір №DNHDGK01270111, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 49500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 14.07.2025 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 15.07.2005 року укладено договір іпотеки №DNHDGK01270111, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.. Предметом іпотеки за даним договором є квартира АДРЕСА_1 .

Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 11.12.2013 рік виникла заборгованість в розмірі 79026,90 доларів США, яка складається із: 62950,23 доларів США - заборгованість за кредитом;

6594,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

957,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

8524,22 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Згідно з відповіддю із Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGK01270111 від 15.07.2005 в розмірі 79026,90 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.12.2013 року складає 631424,93 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 72,40 кв.м, житловою 36,90 кв.м, яка розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому приміщенні (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позов, у якому заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для виселення відповідачів із займаного житлового приміщення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено Кредитний договір №DNHDGK01270111, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 49500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.07.2025 року.

Відповідно до п.7.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 14.07.2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 58410,00 доларів США (п?ятдесят вісім тисяч чотириста десять доларів США 00 центів) на наступні цілі: купівля житла у сумі 49500,00 доларів США (сорок дев?ять тисяч п?ятсот доларів США 00 центів)та на сплату страхових платежів у сумі 8910,00 доларів США (вісім тисяч дев?ятсот десять доларів США 00 центів), зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору. Періодом сплати вважати період 3 «10» по «15» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком комісії, що сплачуться в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 606,56 доларів США (шістсот шість доларів США 56 центів) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредитом, відсотками, комісією, а також іншим витратам Банку відповідно до п.п. 2.2. 9, 4.3..

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 15.07.2005 року укладено договір іпотеки №DNHDGK01270111, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.. Предметом іпотеки за даним договором є квартира АДРЕСА_1 .

Прийняті на себе зобов`язання по Кредитному договору Банк виконав у повному обсязі, надавши Позичальнику кредит на суму, що зазначена в п. 1.1 Кредитного договору. Факт отримання кредиту підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 15.07.2005 року(т.3, а.с.190).

У подальшому, 11.01.2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до кредитного договору №DNHDGK01270111 від 15.07.2005 року, відповідно до якої сторони, дійшли згоди внести зміни в Кредитний Договір №DNHDGK01270111 від 15.07.2005 року, саме:

1. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 6449,99 USD., а саме: відсотки у розмірі 0 USD., комісія у розмірі 0 USD., пеня у розмірі 6449,99 USD..

2. Згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦКУ у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 6449,99 USD.

3. Викладено пункт 1.1. Договору в наступній редакції:

1.1. Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк по 14.07.2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 75083,87 USD. (сімдесят п?ять тисяч вісімдесят три USD. 87 центів) на купівлю житла у розмірі 49500,00 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот USD,) та у розмірі 25583,87 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три USD 87 центів) на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п 2.1.3.,2.2.7. даного Договору зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту та одноразової комісії в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредитних коштів. Періодом сплати вважати період з «10» по «15» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 891,56 (вісімсот дев`яносто один USD., 56 центів) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Комісії(т.2 а.с.22).

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626ЦК України).

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). При цьому зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третястатті 509 ЦК України, пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тож, у силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 ЦК України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності і передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція дійсності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства.

Кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

Відповідно до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати обов`язкових платежів, процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Судом встановлено, що відповідач не виконала зобов`язання, передбачені кредитним договором у строк, встановлений цим договором, що підтверджується розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачем у ході розгляду справи. Відтак суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.612, ст.610 ЦК України відповідач ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язання.

Зазначене також свідчить про порушення позичальником умов договору, а також вимог ст.525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Відповідно до положень ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

У зв`язку з тим, що Позичальник перестала виконувати взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором у визначені Кредитним договором та додатковою угодою терміни, позивач, відповідно до положень ст.1050 ЦК України та вищевказаних умов Кредитного договору, набув право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 11.12.2013 рік виникла заборгованість в розмірі 79026,90 доларів США, яка складається із: 62950,23 доларів США - заборгованість за кредитом; 6594,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 957,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 8524,22 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

15.07.2005 року з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника по Кредитному договору, між КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець), укладено договір іпотеки квартири DNHDGK01270111, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за №4830, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно (Предмет іпотеки), а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., 15.07.2005 року, за реєстровим №4821.

Відповідно до п.10 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 250222, 50 грн..

Відповідно до 15.7.2 Договору іпотеки звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за Кредитним договором у випадках: порушення Позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами Кредитного договору; порушення Іпотекодавцем правил заміни Предмету іпотеки; порушення Іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язань за цим договором; іпотеки понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності Предмета іпотеки; виявлення Іпотекодержателем погіршення стану Предмету іпотеки, або зменшення вартості Предмету встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в Кредитному договорі або в цьому договорі; смерті Іпотекодавця та/або Позичальника; порушення судом справи про стягнення з Іпотекодавця на користь його кредиторів заборгованості.

Згідно з п. 15.8. Договору іпотеки сторони дійшли згоди, що має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі достроково розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання

Відповідно до п.15.9 Договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п. 15.7 цього договору Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісії, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно.

Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону (ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги (частина перша статті 6 Закону "Про іпотеку").

Відтак за своєю природою іпотека сама по собі або разом з іншими забезпечувальними заходами покликана забезпечити виконання зобов`язань боржником у повному обсязі, а тому кредитор вправі та зобов`язаний здійснювати свої правомочності таким чином, щоб таке забезпечення було справедливим та здійснювалось з урахуванням інтересів обох сторін кредитного договору, не допускаючи створення заборгованості, що штучно перевищує забезпечувальні заходи.

Згідно із ч.4 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Станом на 11.12.2013 рік заборгованість позичальника по Кредитному договору складає 79026,90 доларів США, яка складається із: 62950,23 доларів США - заборгованість за кредитом; 6594,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 957,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 8524,22 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 9 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина першастатті 20 ЦК, статті3і4 ЦПК).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

Проаналізувавши фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача з огляду на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором. Відтак позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність права на дострокове стягнення заборгованості по кредиту, а отже і право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить позичальнику.

Таким чином, суд вважає у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGK01270111 від 15.07.2005 в розмірі 79026,90 доларів США, (розрахунок наданий до суду 12.11.2018 року (т.3, а.с.175-181) станом на 11.12.2013 року, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.12.2013 року складає 631424,93 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 72,40 кв.м, житловою 36,90 кв.м, яка розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Вказаний розрахунок суми заборгованості за кредитним договором відповідачами не спростований, інших розрахунків до суду ними не надано.

Щодо позовних вимог про виселення відповідачів необхідно вказати наступне.

Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 ст.33 Закону України "Про іпотеку" в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно із відповіддю із Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Кредитні правовідносини за своєю правової природою є договірними правовідносинами, тому на них у повній мірі розповсюджуються вимоги цивільного законодавства, зокрема неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (принципи свободи договору; свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судового захисту цивільного права та інтересу; справедливості, добросовісності та розумності, які передбачені статтею 3 ЦК України).

Зазначені вимоги повною мірою вимагають від учасників правовідносин діяти не тільки відповідно до законодавства, а й у необхідних випадках за аналогією права (стаття 8), за звичаями ділового обороту (стаття 7); добросовісно, при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також дій, що є зловживанням правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства тощо (стаття 13 ЦК України). Водночас особа не може бути примушена до дій, що не є обов`язковими для неї, або дій, що знаходяться поза межами актів цивільного законодавства або договору. При цьому особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України).

Зазначені норми законодавства, які містять принципи цивільних правовідносин, спрямовують учасників цивільного обороту діяти добросовісно, у межах законодавства та договору, намагаючись використовувати свої права до того ступеня, щоб не порушити права іншої особи.

Зазначені принципи у кредитних правовідносинах можуть проявлятись у відповідальному відношенні кредитора до контролю за виконанням боржником своїх зобов`язань з метою недопущення створення такої заборгованості, що буде непропорційною та непосильною для боржника і поставить його в довгострокову залежність від кредитора, та в добросовісному виконанні боржником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих коштів відповідно до умов договору з метою недопущення настання неплатоспроможності кредитора за своїм зобов`язанням.

Порушення цього балансу добросовісної поведінки учасників кредитних правовідносин та встановлення судами недобросовісної поведінки може мати наслідком відмову в захисті порушеного права або покладання зобов`язань для відновлення права, порушеного недобросовісною поведінкою.

Судом встановлено, що позичальником отримано кредит з метою придбання квартири, що прямо передбачено Кредитним договором та Договором іпотеки.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі N 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі N 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК України. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК України.

Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі N 753/12729/15-ц (провадження N 14-317цс18).

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про виселення відповідачів із квартири, що є предметом іпотеки та підлягає до задоволення.

Щодо зупинення виконання рішення суду.

Суд врахував, що згідно з Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" " Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року N 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановиларозділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

"5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону".

Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

У такому висновку суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Відповідно до статті 229 ЦПК України докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно зі ст.2 ЦПК України.

У свою чергу відповідачі не скористався своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням усіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81 ЦПК України відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з підстав та мотивів викладених вище.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у 730,80 грн. із кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 276, 354 ЦПК України, ст. ст. 549, 625, 628, 1046, 1049, 1054 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGK01270111 від 15.07.2005 в розмірі 79026,90 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.12.2013 року складає 631424,93 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 72,40 кв.м, житловою 36,90 кв.м, яка розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з житлового приміщення (предмет іпотеки), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 730 (сімсот тридцять) гривень 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 730 (сімсот тридцять) гривень 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 730 (сімсот тридцять) гривень 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 730 (сімсот тридцять) гривень 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 730 (сімсот тридцять) гривень 80 копійок.

Зупинити виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя