Справа № 288/561/23
Провадження № 2/288/160/23
11 травня 2023 року. смт.Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,
ОСОБА_2 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення в якому вказує, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та в даному будинку зареєстрований та проживає її брат ОСОБА_3 Відповідач по справі.
Позивач зазначає, що з початку війни та запровадження воєнного стану в Україні, вона переїхала проживати до вищевказаного житлового будинку, проте спільне проживання в будинку разом із братом стало зовсім нестерпним, він веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, існує за рахунок Позивача, постійно вчиняє сварки, ображає Позивача, пошкоджує майно в будинку, що стало підставою для неодноразового звернення до поліції та дані дії мають систематичний характер і роблять спільне проживання неможливим.
За вчинення домашнього насильства відносно Позивача, Відповідача було неодноразово притягнути до адміністративної відповідальності за частиною першою та частиною другою статті 173-2 КУпАП.
Проте, незважаючи на притягнення до відповідальності, Відповідач не змінив свій спосіб життя і відношення до Позивача та продовжує вести антигромадський спосіб життя та вчиняти домашнє насильство відносно Позивача у її ж будинку, в зв`язку з чим вона була змушена повторно звертатись до поліції та зазначає, що спільне проживання Позивача з Відповідачем є неможливим, а тому він підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.
На підставі вищевикладеного, Позивач просить усунути їй ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач в судове засідання 25 квітня 2023 року не з`явився, згідно довідки «Укрпошти», адресат відмовився від отримання судової повістки /а.с.34/, в судове засідання призначене на 11 травня 2023 року не з`явився, повідомлений особисто 29 квітня 2023 року, згідно роздруківки відстеження поштового відправлення /а.с.41/, про причини неявки суд не повідомив, таким чином Відповідач є належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідно до статті 128 ЦПК України та його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Відповідно до Судових викликів № 288/561/23/5061/2023 вих. від 04 квітня 2023 року /а.с.33/ та № 288/561/23/6097/23 вих. від 26 квітня 2023 року /а.с.40/, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач ОСОБА_3 , був повідомлений про судові засідання, які відбудуться 25 квітня 2023 року о 09.00 годині та 11 травня 2023 року о 09.00 годині.
Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вислухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 квітня 2021 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з господарською будівлею, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.7/
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 квітня 2021 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 квітня 2021 року, зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.8/
21 липня 2022 року за вих.№ 156 Романівським старостинським округом видано довідку ОСОБА_2 про те, що в належному їй на праві власності житловому будинку в АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_3 , 1985 року народження. /а.с.9/
Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2022 року в справі № 288/397/22, визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170.00 гривень. /а.с.10/
Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2022 року в справі № 288/2057/22, визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340.00 гривень. /а.с.11/
Відділенням поліції № 2 Житомирського РУ ВП за № 3841 від 08 листопада 2022 року повідомлено, що ОСОБА_5 зверталась з приводу домашнього насильства: - 02 жовтня 2022 року ЄО № 3575; - 02 жовтня 2022 року ЄО № 3575; - 18 жовтня 2022 року ЄО № 3787; - 29 жовтня 2022 року ЄО № 3892. /а.с.12/
Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року в справі № 288/539/23, визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340.00 гривень. /а.с.27/
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним їй житловим будинком, шляхом виселення з нього Відповідача, без надання іншого житлового приміщення з тих підстав, що він проживаючи в будинку, веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, існує за її рахунок, постійно вчиняє сварки, ображає Позивача, пошкоджує майно в будинку, що стало причиною неодноразового звернення до поліції, робить він це систематично, що робить спільне проживання з ним неможливим.
Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та Житловим кодексом Української РСР (далі ЖК УРСР).
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Аналогічні положення закріплені і у частині першій статті 156 ЖК УРСР.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 116 ЖК УРСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Відповідно до статті 157 ЖК УРСР, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.
Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК УРСР).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач неодноразово зверталась до відділення поліції з приводу вчинення Відповідачем відносно неї домашнього насильства та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою та другою статті 173-2 КУпАП.
Судом встановлено, що Відповідач проживаючи в належному Позивачу житловому будинку, на протязі періоду з жовтня 2022 року по січень 2023 року систематично порушує правила співжиття та вчиняє фізичне, психологічне та економічне насильство відносно Позивача, яка є його сестрою, дії Відповідача стали підставою для неодноразового звернення Позивача до поліції.
Зі змісту статті 116 ЖК УРСР не випливає, що особа обов`язково повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності. Як зазначалося вище, систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що Відповідач систематично та на протязі тривалого часу вчиняє домашнє насильство по відношенню до Позивача, що є достатньою підставою для усунення Позивачу перешкод у користуванні належним їй житловим будинком, шляхом виселення з нього Відповідача без надання іншого житлового приміщення, при цьому суд враховує, що хоч виселення і є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції, однак таке втручання в особисті права може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших осіб і у контексті статті 2 Конвенції права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність, тому за обставинами цієї справи припинення права користування Відповідачем спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1073.60 гривень /а.с.15/, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.
Керуючись статтями 41, 47 Конституції України; статтями 9, 64, 109, 116, 156, 157 ЖК Української РСР; статтями 15, 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задовольнити.
Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 1073.60 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник