Справа № 201/7386/21
Провадження № 2/932/274/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.,

представника позивача: Лупан О.Є.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2021 року позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2001 року по 27 грудня 2017 року. За час шлюбу у 2008 року вони придбали автомобіль марки ТАТА LPT613/38 208 року випуску, № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 білого кольору. Враховуючи, що відповідач аліменти по утриманню їх спільної дитини не сплачував вважає необхідно збільшити її частку в спільному майні. Вартість майна зазначає 193 620 грн., а отже просить визнати спільною сумісною власністю автомобіль та стягнути з відповідача компенсацію вартості частини в сумі 96 810 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, вважає автомобіль своєю особистою власністю у зв`язку із чим звернувся з відповідним позовом. 21 грудня 2017 року продав автомобіль. Подав заяву про застосування строків позовної давності.

Процесуальні дії вчинені в рамках справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року постановлено справу направити до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову. Зазначили, що транспортний засіб придбано за особисті кошти відповідача. Грошові кошти відповідач отримав як свою частку коштів від продажу спільної із родичами квартири. Також кошти йому позичили родичі, які разом із ним продали квартиру. Відповідач ствердив, що працював на спірному транспортному засобі. Також звертали увагу на пропуск позивачем позовної давності.

Фактичні обставини встановлені судом

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2001 року по 27 грудня 2017 року.

Сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2017 шлюб між сторонами розірвано (а.с.9)

У період шлюбу придбали автомобіль марки ТАТА LPT613/38 2008 року випуску, № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Згідно договору купівлі-продажу 1242/2017/757694 автомобіль марки ТАТА LPT613/38 2008 року випуску, № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 був проданий ОСОБА_5 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала 7000 грн.

Норми права застосовані судом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За висновком, викладеним у п. 8.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №916/2813/18, зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

За висновками, викладеними у п.115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, згідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

За приписами ч.3 вказаної статті , висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Мотиви та висновки суду.

Позивач стверджує, що спірний автомобіль марки ТАТА LPT613/38 2008 року випуску, № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 є спільним майном подружжя, оскільки придбаний за спільні кошти в період шлюбу.

Із цього приводу діє презумпція презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу яка відповідачем не спростована.

Зокрема факт продажу відповідачем, разом із родичами квартира в лютому 15.02.2008 не підтверджує, що грошові кошти отримані від такого продажу були використані для купівлі транспортного засобу 16.08.2008.

Показаннями свідків не може підтверджуватися факт передачі грошових коштів, тому судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про допит свідків на підтвердження факту позики йому грошових коштів для купівлі транспортного засобу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача компенсації частини вартості транспортного засобу в сумі 96 810 грн, позивач не подає доказів на підтвердження дійсної (ринкової) вартості відчуженого майна або ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Підтверджувати вказані обставини можливо спеціальними засобами доказування, а саме із врахуванням вимог Законів України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» або висновком судової експертизи.

Тому суд не бере до уваги надані позивачем роздруківки із сайту «AUTO.RIA».

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Клопотання відповідача про застосування строків позовної давності також задоволенню не підлягає, оскільки такий застосовуються лише у разі наявності підстав для задоволення позову.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений і проголошений 16 травня 2023 року.

Суддя: В.І.Цитульський