Номер провадження: 22-ц/813/1071/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судці: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс») у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Малиновського О.М. 03 березня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з позовом до суду, в якому просило стягнути з відповідачів, в солідарному порядку, суму боргу за кредитним договором № 014/80054/74/79662 від 08.08.2007 року, забезпеченого договором поруки № 014/80054/74/79662/1 від 08.08.2007 року, у розмірі тіла кредиту - 83286,25 доларів США.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 08.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке згодом змінило назву на АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/80054/74/79662 за умовами якого остання отримала кредитні грошові кошти у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 86275,00 доларів США, зі сплатою 13,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор з власної ініціативи має право змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, винагороди і процентів за його користування (п.6.5. договору).

З метою належного виконання прийнятих на себе кредитних зобов`язань, які виникли у ОСОБА_3 , між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 08.08.2007 року було укладено договір поруки № 014/80054/74/79662/1 за умовами якого остання прийняла на себе зобов`язання відповідати, як поручитель, по кредитним зобов`язанням прийнятих ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/80054/74/79662. Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України. Також п.4.1. договору поруки сторони визначили, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК).

Керуючись положеннями п.5 кредитного договору, в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору Банк, 20.07.2009 року направив на її ім`я вимогу № 15/74/20-308/6, в якій вимагав від позичальниці протягом не більше 30 календарних днів з дати цієї вимоги, а саме в строк до 20.08.2009 року здійснити дострокове погашення заборгованості по кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору.

Аналогічна вимога-претензія про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором була направлена Банком 29.03.2009 року на ім`я ОСОБА_2 , як поручителю.

Крім того, реалізуючи право на захист своїх порушених прав в судому порядку, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якої суддею 25.07.2011 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (справа №2-1917/11). Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.04.2013 року згадані вище позовні вимоги Банку були залишені без розгляду в зв`язку з повторною неявкою представника Банку у судове засідання.

На теперішній час, враховуючи порушення грошового зобов`язання з боку відповідачів, Банк здійснив розрахунок заборгованості, який складається з суми тілу кредиту в розмірі 83286,25 доларів США, розмір якої просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено повністю. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/80054/74/79662 від 08.08.2007 року у загальному розмірі 83286,25 доларів США, що за курсом НБУ склало 2210247 грн., а також судові витрати в рівних частках у загальному розмірі 33153,71 грн. (т. а.с. 107).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 про скасування заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року скасовано, справу призначено до розгляду (т.1 а.с. 142).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року у задоволені позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» посилається на те, що у даній справі підтвердженням факту переривання строку позовної давності є власноручно підписане звернення ОСОБА_1 з проханням про надання можливості добровільного врегулювання проблемної заборгованості від 04 грудня 2018 року (т.2 а.с. 41).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Шевцова А.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/80054/74/79662, за умовами якого остання отримала кредитні грошові кошти у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 86275 доларів США, зі сплатою 13,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор з власної ініціативи має право змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, винагороди і процентів за його користування (п.6.5. договору).

З метою належного виконання прийнятих на себе кредитних зобов`язань, які виникли у ОСОБА_3 , між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 08.08.2007 року було укладено договір поруки № 014/80054/74/79662/1, за умовами якого остання прийняла на себе зобов`язання відповідати, як поручитель, по кредитним зобов`язанням ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/80054/74/79662. Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 554 ЦК України. Також, у п. 4.1. договору поруки сторони визначили, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК).

На підставі п. 5 кредитного договору, в зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, Банк 20.07.2009 року направив на її ім`я вимогу № 15/74/20-308/6, у якій вимагав від позичальниці протягом не більше 30 календарних днів з дати цієї вимоги, а саме у строк до 20.08.2009 року здійснити дострокове погашення заборгованості по кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору.

Аналогічна вимога-претензія про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором була направлена Банком 29.03.2009 року на ім`я ОСОБА_2 , як поручителю.

На час звернення до суду, враховуючи порушення грошового зобов`язання з боку відповідачів, Банк здійснив розрахунок заборгованості, який складається з суми тілу кредиту в розмірі 83286,25 доларів США, розмір якої просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року заяву представника ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони правонаступником було задоволено.

Залучено до участі у справі ТОВ «Консалт Солюшенс» в якості правонаступника позивача - АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов`язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що ОСОБА_1 не виконала прийняті на себе кредитні зобов`язання, отримані грошові кошти не повернула, що вказує на обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з неї суми боргу.

Однак, при перевірці доводів ОСОБА_1 в частині застосування норм закону щодо позовної давності, судом було встановлено наступне.

Так, сторони у справі встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, комісією та процентами за користування ним (п.9.1 договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 08.08.2019 року (п.1.2 договору), так і строки виконання зобов`язання зі щомісячним погашенням платежів згідно Графіку погашення кредиту або шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів (п.1.3. договору).

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - з настанням кінцевого строку повернення кредиту.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором Банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, що знайшло своє підтвердження у направленні до ОСОБА_1 досудової вимоги від 20.07.2009р. про повернення кредиту в цілому в строк до 20.08.2009 року. Факт направлення та отримання такої вимоги підтверджується наявними у справі доказами та був визнаний представниками сторін у судовому засіданні.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами Банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня невиконання такої вимоги, тобто з 21.07.2009 року, та закінчився 21.07.2012 року.

З даним позовом щодо стягнення боргу за кредитом до ОСОБА_1 . Банк звернувся до суду 16.11.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів приймає до уваги, що у 2012 році АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якої, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.04.2013 року позовні вимоги Банку були залишені без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача у судове засідання.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до статті 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.06.2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) щодо перебігу позовної давності у разі звернення до суду з позовом та залишення його без розгляду, перебіг позовної давності за позовною вимогою позивача розпочався з 21.07.2009 року, тому відповідно до статті 257 ЦК України, позовна давність спливла 21.07.2012 року.

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20.09.2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє в позові у зв`язку з його необґрунтованістю. В разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволені позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо позовних вимоги пред`явлених до поручителя, суд вірно виходив з наступного.

Пунктом 4.1. договору поруки було визначено, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя.

У зв`язку із викладеним, суд не прийняв до уваги посилання ОСОБА_2 про припинення договору поруки за збігом шестимісячного строку, оскільки таке не ґрунтується на умовах договору поруки, зокрема п.4.1.

Згідно п.2.5. договору поруки, поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником зобов`язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати направлення відповідної письмової вимоги банку.

Як встановлено матеріалами справи та не оспорювалось представниками сторін, вимога-претензія про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором була направлена Банком на ім`я ОСОБА_2 29.03.2009 року.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як було зазначено вище, договором поруки був встановлений строк пред`явлення позовних вимог до поручителя, який в даному випадку настав за збігом 5 банківських днів - 04.04.2009 року, який відраховується з дати направлення вимоги, тобто з 29.03.2009 року). Проте, Банк не пред`явив протягом трьох років вимог до поручителя про виконання зобов`язання. Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що зобов`язання за договором поруки від 08.08.2007 року припинилося в силу частини четвертої статті 559 ЦК, у зв`язку із чим правових підстав для покладання обов`язку на ОСОБА_2 , як на поручителя, щодо повернення заборгованості по кредитному договору № 014/80054/74/79662 від 08.08.2007 року, в судовому порядку не має.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , у зв`язку із припиненням дії договору поруки № 014/80054/74/79662/1 від 08.08.2007 року.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що у даній справі підтвердженням факту переривання строку позовної давності є власноручно підписане звернення ОСОБА_1 з проханням про надання можливості добровільного врегулювання проблемної заборгованості від 04.12.2018 року.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Таким чином дійсно, однією із підстав переривання позовної давності може бути заява відповідача щодо врегулювання проблемної заборгованості, однак, колегія суддів звертає увагу АТ «Райффайзен Банк Аваль» на те, що вказана заява була підписана ОСОБА_1 04.12.2018 року, тобто після подачі позовної заяви, та після спливу строку позовної давності, який закінчився 21.07.2012 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс») - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23 червня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе