Провадження 2/522/2866/23
02 травня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,
розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування незаконного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 450 від 18.09.1986 року,-
Позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування незаконного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 450 від 18.09.1986 року.
В обґрунтування позову позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2 .
Під час шлюбу за договором купівлі - продажу нерухомого майна від 22 травня 2003 року вони з чоловіком купили садовий будинок АДРЕСА_1 . Означений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0493 м2, яка передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Одеської міської ради від 26 січня 2007 року № 1012-У.
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЄ № 111796. Крім того, за період шлюбу садовий будинок площею 17,7м2 за № 32 по АДРЕСА_1 реконструйований в капітальний будинок загальною площею 319,6 м2 (в тому числі житлової площі 114, 7 м2).
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 вересня 2007 року (Справа № 2- 5767/2007) визнано, що зазначений жилий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований належать позивачу та покійному чоловіку в рівних частках.

02 серпня 2021 року, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу видав позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на половину нерухомого майна (земельної ділянки та будинку), що належало покійному чоловікові позивача.

При подачі зазначених Свідоцтв до державної реєстрації прав власності позивача повідомили, що 04.11.2008 року жилий будинок та земельна ділянка внесені до Реєстру заборон на нерухоме майно на підставі рішення Виконкому Одеської міськради, за № 450, від 18. 09.1986 року.

Позивач вказує, що Рішення Виконкому Одеської міськради, за № 450, від 18. 09.1986 року, яке перешкоджає реєстрації прав власності, також суперечить діючому законодавству України щодо арешту майна тільки за рішенням суду. Зазначене рішення також відсутнє у Державному нотаріальному архіві.

Виходячи з вищевикладеного позивач просить суд зобов`язати Виконком Одеської міської ради усунути перешкоди в користуванні (зокрема, державній реєстрації) земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 ; житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 319,6 м2 (в тому числі, житлової площі 114, 7 м2), - шляхом скасування протизаконного рішення Виконкому Одеської міськради, за № 450, від 18.09.1986 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.10.2022 року справу передано за підсудність до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2022 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 року підготовче провадження по справі закрито.

У судове засідання призначене на 02 травня 2023 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю.

Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, під час шлюбу між позивачем та ОСОБА_1 за договором купівлі - продажу нерухомого майна від 22 травня 2003 року вони з чоловіком купили садовий будинок АДРЕСА_1 . Означений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0493 м2, яка передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Одеської міської ради від 26 січня 2007 року № 1012-У.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 вересня 2007 року (Справа № 2- 5767/2007) визнано, що зазначений жилий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований належать позивачу та покійному чоловіку в рівних частках.

02 серпня 2021 року, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу видав позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на половину нерухомого майна (земельної ділянки та будинку), що належало покійному чоловікові позивача.

При подачі зазначених Свідоцтв до державної реєстрації прав власності позивача повідомили, що 04.11.2008 року жилий будинок та земельна ділянка внесені до Реєстру заборон на нерухоме майно на підставі рішення Виконкому Одеської міськради, за № 450, від 18. 09.1986 року.

Як вбачається з інформації наявній в ДРРПНМ від 31.03.2023 року на житловий будинок АДРЕСА_1 накладено обтяження від 04.11.2008 року у виді заборони на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 450, виданий 18.09.1986, видавник Виконком м. Одеси.

Згідно відповіді від 06.07.2021 року № 2446/01-20 на № 176/02-14 від 11.06.2021 р. Рішення Виконкому Одеської міськради, за № 450, від 18. 09.1986 року, яке перешкоджає реєстрації прав власності відсутнє у Державному нотаріальному архіві.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не має призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом, зауважив КЦС ВС.

Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, констатував КЦС ВС.

Незняття арешту з майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині уснення перешкод у мирне володіння особою своїм майном.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 206, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 386, 391 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування незаконного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 450 від 18.09.1986 року задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 та житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 319,6 м2), - шляхом скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 450 від 18.09.1986 року в частині обтяженнь, щодо даного нерухомого майна.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 12.05.2023 року.

Суддя А.В. Науменко

02.05.2023