Провадження № 2/367/2329/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

при секретарі судових засідань Валюх В.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Біла К.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фреш ЛТД» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.07.2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фреш ЛТД» був укладений Договір № 121-P/2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру (далі - Договір купівлі-продажу). Як передбачено п.1.1. цього Договору купівлі-продажу у відповідності зі статтею 656 Цивільного Кодексу України Продавець (Відповідач) взяв на себе зобов?язання передати у власність Покупця (Позивача) майнові права на квартиру, яка буде збудована в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 , а Покупець (Позивач) взяв на себе зобов?язання прийняти майнові права на цю квартиру та оплатити ціну майнових прав відповідно до умов Договору купівлі-продажу. Відповідно до п.2.3. Договору купівлі-продажу орієнтовний строк завершення будівництва будинку, вказаного в п.1.1. цього Договору, є IV квартал 2018 року. Орієнтовний строк здачі будинку в експлуатацію є ІІ квартал 2019 року. Цим же пунктом передбачено, що Відповідач (Продавець) має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва будинку, а також термін прийняття в експлуатацію Об?єкта будівництва (будинку) на строк до чотирьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов Договору купівлі-продажу. Таким чином, навіть за умови зміни Відповідачем в односторонньому порядку терміну будівництва, а також прийняття в експлуатацію Об?єкта будівництва (будинку) на строк до чотирьох місяців, кінцевим терміном здачі будинку в експлуатацію мало би бути 31.10.2019 року.

Відповідно до п.3.1. Договору купівлі-продажу ціна майнових прав на квартиру складає 694 100 гривень. Підпунктом 3.3.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що частина ціни майнових прав на квартиру в сумі 282 340 гривень має бути сплачена Позивачем (Покупцем) на користь Відповідача протягом 10 банківських днів з дати підписання Договору. Решта суми в розмірі 411 760 гривень має бути сплачена Покупцем (Позивачем) на користь Відповідача на його банківський рахунок до 23.07.2021 року, щомісячно з 20 по 30 число, рівними частинами, але не менш 11 437,78 гривень. Згідно із п.4.3. Договору купівлі-продажу у випадку невиконання або неналежного виконання зобов?язань однією із Сторін Договір купівлі-продажу може бути розірваний Сторонами. Пунктом 4.6. Договору купівлі-продажу встановлено, що Продавець (Відповідач) в разі розірвання цього Договору протягом тримісячного терміну має повернути Позивачеві (Покупцю) всі фактично отримані від нього кошти, стягнувши при цьому із Покупця штраф в розмірі 10% від суми коштів, фактично отриманих від Покупця на момент розірвання цього Договору. Пунктом 5.2.4. Договору купівлі-продажу встановлено, що Відповідач зобов?язується своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов?язання за цим Договором.

Проте, у встановлений п.2.3. Договору купівлі-продажу термін прийняття цього будинку в експлуатацію не відбулося. Будь-якої інформації про причини того, з яких будинок не введений Відповідачем в експлуатацію у визначені Договором купівлі-продажу строки, Позивачеві не надано. Про конкретні строки та перспективи введення будинку в експлуатацію Відповідачем не повідомлено. Будь-яких змін до Договору купівлі-продажу в частині подовження строків будівництва будинку, а так само в частині зміни строків введення будинку в експлуатацію сторонами цього Договору (Позивачем та Відповідачем) не внесено.

28.05.2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про розірвання Договору № 121-P/2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру (далі - Договір про розірвання). Пунктом 1 цього Договору розірвання сторони досягли згоди про припинення дії Договору купівлі-продажу з 29.05.2020 року. Пунктом 2 Договору про розірвання Відповідач підтвердив, що Позивачем на умовах Договору купівлі-продажу сплачено загальну суму ціни майнових прав на квартиру в сумі 514 930 гривень. Пунктом 3 Договору про розірвання Відповідач взяв на себе зобов?язання повернути всі фактично отримані від нього кошти із одночасним стягнення із Позивача штрафу в розмірі 10% від суми коштів, фактично отриманих від Покупця на момент розірвання Договору купівлі-продажу. Отже, кошти мали би бути повернуті Відповідачем на користь Позивача 01.09.2020 року (29.08.2020 року випало на суботу, яка є вихідним днем). Проте, у встановлений строк Відповідачем грошові кошти Позивачеві у повному обсязі повернуті не були, що є порушенням взятих на себе Відповідачем зобов?язань за укладеними з Позивачем договорами, що є порушенням прав Позивача як споживача в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Позивач вважає, що з Відповідача має бути стягнута в судовому порядку сума сплачених і не повернутих Відповідачем коштів без врахування положення п.4.6. Договору купівлі-продажу та пункту 3 Договору про розірвання в частині накладення Відповідачем штрафу в розмірі 10% від фактично сплачених на його користь сум коштів в разі розірвання цього Договору з ініціативи Покупця виходячи із наступного. Так, відповідно до п.4.6. Договору купівлі-продажу встановлено умову, згідно до якої в разі розірвання цього Договору за ініціативи Покупця (Позивача), повернення коштів Продавцем здійснюється за вирахуванням ним з Покупця штрафу в розмірі 10% від розміру фактично сплачених коштів Покупцем на користь Продавця. Позивач вважає п.4.6. Договору купівлі-продажу в частині права Відповідача повернути Позивачеві сплачені на його користь кошти за вирахуванням 10% від загальної суми сплачених коштів у вигляді штрафу таким, що підлягає визнанню його судом недійсним.

Як випливає із п.4.6. Договору купівлі-продажу стягнення ним 10% від розміру фактично сплачених коштів Покупцем на користь Продавця визначається як «штраф».

Таким чином, вказує про те, що п.4.6. Договору купівлі-продажу суперечить статтям 509, 549 Цивільного Кодексу України в частині визначення поняття «штраф» та підставам його застосування, а тому в цій частині п.4.6. Договору купівлі-продажу є недійсним.

Крім того, Позивач звертає увагу суду, що окрім п.4.6. Договору купівлі-продажу в частині права Відповідача на стягнення ним з Позивача 10% від розміру фактично сплачених Позивачем коштів в разі розірвання Договору купівлі-продажу за ініціативою Покупця, подібна за змістом та юридичними наслідками для Покупця як споживача міститься у п. 4.7. цього Договору. Так, п.4.7. цього Договору передбачено аналогічне право Відповідача у випадку розірвання в односторонньому порядку Договору купівлі-продажу за ініціативи Відповідача останній також стягує із споживача (покупця) суму в розмірі 10% від розміру фактично сплачених коштів.

Отже, за будь-яких умов, припинення Договору купівлі-продажу (незалежно за чиєю ініціативою чи незалежно від причин такого припинення дії Договору) дає право Відповідачу не повертати споживачеві суму в розмірі 10% від фактично сплачених таким споживачем коштів. Позивач вважає, що передбачена п.4.6. Договору купівлі-продажу в частині встановлення Відповідачем умови про повернення коштів в разі припинення дії Договору купівлі-продажу із стягненням із Позивача 10% від фактично отриманих коштів несправедливою умовою Договору купівлі-продажу в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначає наступне.

Так, Позивач є тимчасово переміщеною особою, попереднім місцем проживання якого було місто Донецьк. У зв?язку із тим що, місто Донецьк тривалий час є непідконтрольним владі України, з метою збереження життя та здоров?я його родини, забезпечення нормальних умов для життя, виховання та розвитку дітей, Позивач разом із свою родиною переїхав на проживання до м. Києва. Позивач має на утриманні дружину та двох дітей. Друга дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася після початку зміни місця проживання. Позивач уклав з Відповідачем Договір купівлі-продажу з метою особистих потреб та потреб його сім?ї, оскільки іншого власного житла на підконтрольній владі України території не мав. Украдаючи цей Договір, Позивач правомірно розраховував на те, що він буде виконаний Відповідачем у строки та на умовах, які визначені цим Договором.

Позивач так само розраховував на те, що уклавши Договір із Відповідачем, він забезпечить можливість отримання ним у власність житла на підконтрольній Україні території (м. Ірпінь Київської області), що безперечно надасть можливість йому, як голові родини, забезпечити свою родину не тільки теплом власної домівки, але і позбавить його необхідності нести інші додаткові витрати, пов?язані із потребою орендувати житло для власного проживання та проживання членів його сім?ї. В подальшому, після того, як Відповідач та Позивач домовилися про розірвання Договору, Відповідач грубо порушив свої зобов?язання за ним та не повернув у визначений Договором строк грошові кошти, внесені за умовами Договору Позивачем. Причини цього Відповідачем пояснені не були. Частково повернувши незначний обсяг коштів Позивачеві, Відповідач із травня 2021 року взагалі припинив виконання свого зобов?язання із повернення коштів Позивачу так само без пояснення причин.

Позивач вважає допущені з боку Відповідача порушення Договору свавільними діями та грубим порушенням умов Договору та положень Цивільного Кодексу України. Внаслідок таких дій Відповідача Позивач опинився у скрутній життєвій ситуації

Так, Позивач очікував, що умови Договору Відповідачем порушені не будуть, оскільки із свого боку виконав умови цього Договору. Позивач покладався на добросовісність Відповідача, оскільки той внаслідок укладення Договору має його виконати таким чином, як це Договір передбачає. Проте, Відповідач ці умови Договору порушив, завершення будівництва та здачу в експлуатацію будинку не забезпечив, у зв?язку із чим Позивач не отримав у власність квартиру для себе і членів своєї родини. В подальшому Відповідач не припинив порушення взятих на себе зобов?язань. Навпаки, діючи безсумнівно недобросовісно, грубо порушуючи права Позивача, не пояснюючи жодним чином причин, не повернув йому сплачені Позивачем кошти. Такими своїми діями Відповідач поставив Позивача, його родину у скрутне майнове та життєве положення. Позивач наразі змушений кошти, які могли б бути спрямовані на підтримання належного рівна життя своєї родини, виховання та розвитку дітей, спрямовувати на інші цілі, що Позивач не міг передбачити. У зв?язку із такими свавільними та невиправданими діями Відповідача Позивач, не маючи достатньої кількості грошей, оскільки Відповідач їх продовжує утримати у себе без жодних на те підстав, не може реалізувати свою та своєї родини мрію про власне житло. Безумовно, такі обставини спричинили моральні страждання, які переживає Позивач, адже він, як голова родини, батько неповнолітніх дітей позбавлений через дії Відповідача створити належні життєві умови для своєї родини. Крім того, моральні страждання Позивача ще більш поглиблені тим, що в нього існує обґрунтоване побоювання того, що Відповідачем найближчим часом кошти взагалі не будуть повернуті, оскільки це випливає із самої поведінки Відповідача.

Просить суд визнати положення Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №121-Р/2 від 23.08.2018 року, а саме пункт 4.6., п. 4.7 Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №121-Р/2 від 23.08.2018 року в частині утримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» на свою користь 10% від фактично сплачених ОСОБА_3 коштів, недійсними з моменту укладання Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №121-Р/2 від 23.08.2018 року. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» (ідентифікаційний код юридичної особи 40229265) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) 330 493 гривень неповернутої своєчасно суми грошових коштів та пеню в розмірі 4 393 653 гривень. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» (ідентифікаційний код юридичної особи 40229265) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) 150000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні просив вимоги позову задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

08.07.2022 до суду від директора ТОВ «Фреш ЛТД» Пєшого О.В. надходив відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено про те, що вимога про стягнення пені пред`явлена позивачем поза межами строку позовної давності для її стягнення, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва 30.09.2021, а тому з урахуванням положень ч. 2 ст. 258 ЦК України, вимоги про стягнення пені обмежуються останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, тобто до 30.09.2020. Відтак, зазначає про те, що позовні вимоги про стягнення пені за період з 01.11.2019 по 29.05.2020 у розмірі 4393653,00 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності для стягнення пені.

Крім того, 02.08.2022 до суду від директора ТОВ «Фреш ЛТД» Пєшого О.В. надходив відзив на позовну заяву, згідно якого Відповідач зазначає про те, що, підписуючи Договір від 23.08.2020 та Договір про розірвання Договору від 28.05.2020 ОСОБА_5 усвідомлював значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору та погодився з умовами п.4.6. та п. 4.7. Договору. З огляду на викладене, вказує про те, що враховуючи відмову ОСОБА_5 від виконання умов Договору в односторонньому порядку та його намір розірвати такий договір, то відповідно до п.4.6 Договору ОСОБА_5 підлягають поверненню всі фактично сплачені ним грошові кошти за вирахуванням 10% від фактично отриманої товариством суми, що погоджено сторонами у п. 3 Договору про розірвання Договору в розмірі 463437,00 грн. Таким чином, зазначає про те, що з 25.08.2020 зобов`язання сторін припинилися. Вказує також про те, що п.4.6 та п. 4.7 Договору від 23.08.2018 не суперечать вимогам цивільного законодавства, оскільки сплата 10% від вартості сплачених ОСОБА_5 є співмірною компенсацією за понесених ТОВ «Фреш ЛТД» упущеної вигоди у випадку відмови позивача від Договору. Враховуючи викладене, в задоволені позову просить відмовити.

До суду від представника позивача адвоката Коваленка О.Д. надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначає наступне. Кінцевим терміном здачі будинку в експлуатацію мало би бути 31.10.2019 року. Проте, це зобов?язання Відповідачем виконано не було. 28.05.2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про розірвання Договору № 121-P/2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Пунктом 1 цього Договору розірвання сторони досягли згоди про припинення дії Договору купівлі-продажу з 29.05.2020 року. Пунктом 2 Договору про розірвання Відповідач підтвердив, що Позивачем на умовах Договору купівлі-продажу сплачено загальну суму ціни майнових прав на квартиру в сумі 514 930 гривень. Відповідно до п.3.1. Договору купівлі-продажу ціна майнових прав на квартиру складає 694 100 гривень. Таким чином, Позивач має право вимагати від Відповідача сплати пеню за кожний день затримки пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Таким чином, пеня, на яку має права Позивач, складає: Період нарахування пені з 01.11.2019 року по 29.05.2020 року складає 211 днів. Розмір пені за один день - 694 100 гривень (вартість Договору)*3%-20 823 гривень. Загальний розмір пені - 20823 гривні*211 днів=4 393 653 гривень.

Так, відзив не містить належно обґрунтованих підстав неправомірності позивача вимагати сплати пені у визначеному в позовній заяві розмірі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, судом встановлено, що 23.07.2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фреш ЛТД» був укладений Договір № 121-P/2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Як передбачено п.1.1. цього Договору купівлі-продажу у відповідності зі статтею 656 Цивільного Кодексу України Продавець (Відповідач) взяв на себе зобов?язання передати у власність Покупця (Позивача) майнові права на квартиру, яка буде збудована в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 , а Покупець (Позивач) взяв на себе зобов?язання прийняти майнові права на цю квартиру та оплатити ціну майнових прав відповідно до умов Договору купівлі-продажу.

Відповідно до п.2.3. Договору купівлі-продажу орієнтовний строк завершення будівництва будинку, вказаного в п.1.1. цього Договору, є IV квартал 2018 року. Орієнтовний строк здачі будинку в експлуатацію є ІІ квартал 2019 року. Цим же пунктом передбачено, що Відповідач (Продавець) має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва будинку, а також термін прийняття в експлуатацію Об?єкта будівництва (будинку) на строк до чотирьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов Договору купівлі-продажу. Таким чином, кінцевим терміном здачі будинку в експлуатацію є 31.10.2019 року.

Згідно із п.4.3. Договору купівлі-продажу у випадку невиконання або неналежного виконання зобов?язань однією із Сторін Договір купівлі-продажу може бути розірваний Сторонами. Пунктом 4.6. Договору купівлі-продажу встановлено, що Продавець (Відповідач) в разі розірвання цього Договору протягом тримісячного терміну має повернути Позивачеві (Покупцю) всі фактично отримані від нього кошти, стягнувши при цьому із Покупця штраф в розмірі 10% від суми коштів, фактично отриманих від Покупця на момент розірвання цього Договору. Пунктом 5.2.4. Договору купівлі-продажу встановлено, що Відповідач зобов?язується своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов?язання за цим Договором.

Відповідно до п.3.1. Договору купівлі-продажу ціна майнових прав на квартиру складає 694 100 гривень. Підпунктом 3.3.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що частина ціни майнових прав на квартиру в сумі 282 340 гривень має бути сплачена Позивачем (Покупцем) на користь Відповідача протягом 10 банківських днів з дати підписання Договору. Решта суми в розмірі 411 760 гривень має бути сплачена Покупцем (Позивачем) на користь Відповідача на його банківський рахунок до 23.07.2021 року, щомісячно з 20 по 30 число, рівними частинами, але не менш 11 437,78 гривень.

На підставі укладеного Договору купівлі-продажу Позивач перерахував на його умовах на користь Відповідача суму коштів за майнові права на квартиру в загальній сумі 514 930 гривень, що стверджується відповідними копіями квитанцій.

У встановлений п.2.3. Договору купівлі-продажу термін прийняття цього будинку в експлуатацію не відбулося. Будь-якої інформації про причини того, з яких будинок не введений Відповідачем в експлуатацію у визначені Договором купівлі-продажу строки, Позивачеві не надано. Будь-яких змін до Договору купівлі-продажу в частині подовження строків будівництва будинку, а так само в частині зміни строків введення будинку в експлуатацію сторонами цього Договору (Позивачем та Відповідачем) не внесено.

28.05.2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про розірвання Договору № 121-P/2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Пунктом 1 цього Договору розірвання сторони досягли згоди про припинення дії Договору купівлі-продажу з 29.05.2020 року. Пунктом 2 Договору про розірвання Відповідач підтвердив, що Позивачем на умовах Договору купівлі-продажу сплачено загальну суму ціни майнових прав на квартиру в сумі 514 930 гривень. Пунктом 3 Договору про розірвання Відповідач взяв на себе зобов?язання повернути всі фактично отримані від нього кошти із одночасним стягнення із Позивача штрафу в розмірі 10% від суми коштів, фактично отриманих від Покупця на момент розірвання Договору купівлі-продажу.

Як встановлено в судовому засіданні, станом на день звернення з позовом Відповідачем частково виконані зобов?язання із повернення коштів, а саме на користь Позивача повернуто 184 437 гривень.

Так, відповідно до п.4.6. Договору купівлі-продажу встановлено умову, згідно якої в разі розірвання цього Договору за ініціативи Покупця (Позивача), повернення коштів Продавцем здійснюється за вирахуванням ним з Покупця штрафу в розмірі 10% від розміру фактично сплачених коштів Покупцем на користь Продавця.

Як випливає із п.4.6. Договору купівлі-продажу стягнення ним 10% від розміру фактично сплачених коштів Покупцем на користь Продавця визначається як «штраф».

Як встановлено частиною першою статті 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання.

Відповідно до статті 509 Цивільного Кодексу України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина друга цієї ж статті визначає, що зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов?язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Обсяг зобов?язань Позивача як Покупця за Договором купівлі-продажу визначений п. 5.4. цього Договору, який не містить обмеження права Позивача у припиненні Договору купівлі-продажу з власної ініціативи. Отже, передбачене п.4.6. Договору купівлі-продажу право Відповідача на стягнення ним з Позивача 10% від розміру фактично сплачених Позивачем коштів не є і не може бути реалізацією права Відповідача на стягнення неустойки у вигляді штрафу, оскільки Договором купівлі-продажу (його умовами) не передбачене відповідне зобов?язання Позивача, а саме не ініціювати дострокового припинення Договору купівлі-продажу.

Таким чином, п.4.6. Договору купівлі-продажу суперечить статтям 509, 549 Цивільного Кодексу України в частині визначення поняття «штраф» та підставам його застосування, а тому в цій частині п.4.6. Договору купівлі-продажу є недійсним.

Крім того, п.4.6. Договору купівлі-продажу в частині права Відповідача на стягнення ним з Позивача 10% від розміру фактично сплачених Позивачем коштів в разі розірвання Договору купівлі-продажу за ініціативою Покупця, подібна за змістом та юридичними наслідками для Покупця як споживача міститься у п. 4.7. цього Договору. Так, п.4.7. цього Договору передбачено аналогічне право Відповідача у випадку розірвання в односторонньому порядку Договору купівлі-продажу за ініціативи Відповідача останній також стягує із споживача (покупця) суму в розмірі 10% від розміру фактично сплачених коштів.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно із частиною другою статті 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживачу.

Постановою Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі №6-330цс16 викладено наступну правову позицію: «Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-XII, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов?язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.»

Аналогічні правові позиції викладено також в інших постановах Верховного суду України, зокрема, в постановах № 6-428цс17 від 22.11.2017 року, № 405/2286/15-ц від 22.11.2017 року, № 756/9820/15-ц від 01.11.2017 року, № 6-284цс16 від 01.11.2017 року.

Встановлюючи умовами Договору купівлі-продажу (п.п.4.6., 4.7.) порядок повернення Відповідачем сплачених Позивачем за укладеним Договором коштів за вирахуванням на користь Відповідача суми в розмірі 10% від фактично сплачених коштів незалежно від підстав припинення дії цього Договору, фактичних обставин виконання Відповідачем своїх зобов?язань за цим Договором, неправомірно тлумачачи цю умову Договору як стягнення із Позивача неустойки у вигляді штрафу, всупереч статті 549 Цивільного Кодексу України, Відповідач діяв недобросовісно.

При цьому, внаслідок включення Відповідачем п.п.4.6., 4.7. до Договору купівлі-продажу штучно створені умови, за яких продавець у порівнянні із споживачем має суттєві переваги, оскільки за будь-яких умов припинення Договору купівлі-продажу стягує на свою користь під виглядом штрафу незалежно від наявності його вини у невиконанні чи несвоєчасному виконанні своїх зобов?язань за укладеним Договором суми в розмірі 10% від сплачених споживачем коштів на його користь, що являє собою створення істотного дисбалансу договірних прав та обов?язків сторін.

Відповідно до статті 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Частиною другою цієї статті встановлено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 Цивільного Кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203.

Згідно із частиною шостою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні;

або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Згідно із частиною сьомою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Таким чином, оскільки положення п.п.4.6., 4.7. Договору купівлі-продажу і несправедливими, вони суперечать статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підлягають визнанню їх недійсними згідно до статей 203, 215 Цивільного Кодексу України. При цьому визнання недійсними п.п.4.6, 4.7 Договору купівлі-продажу не тягне за собою зміну інших положень цього Договору, через що визнанню недійсним підлягають положення Договору купівлі-продажу, викладені у п.п.4.6., 4.7. в частині можливості утримання Відповідачем на свою користь 10% від фактично сплачених Позивачем коштів.

Як встановлено статтею 5 Цивільного процесуального Кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З врахуванням суті порушеного Відповідачем права Позивача ефективним способом судового захисту буде стягнення на користь Позивача із Відповідача суми неповернутих коштів в розмірі 330 493 гривень (514 930 гривень (фактично сплачені Позивачем) - 184 437 (повернуті Відповідачем)= 330 493 гривень) згідно Договору купівлі-продажу.

Щодо стягнення пені, суд зазначає наступне.

Як встановлено частиною п?ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Так, відповідно до п.3.1. Договору купівлі-продажу ціна майнових прав на квартиру складає 694 100 гривень. Таким чином, Позивач має право вимагати від Відповідача сплати пені за кожний день затримки пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).

Таким чином, пеня, на яку має права Позивач, складає: період нарахування пені з 01.11.2019 року по 29.05.2020 року складає 211 днів, розмір пені за один день - 694 100 гривень (вартість Договору)*3%=20 823 гривень, загальний розмір пені - 20823 гривні*211 днів=4 393 653 гривень.

Щодо тверджень представника відповідача про пропуск позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає про те, що права у споживача Послуг вимагати сплату пені, встановлюється Законом України «Про захист прав споживачів» (спеціальним Законом).

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач при вирішенні спору просить застосувати належний спосіб захисту, а отже позовні вимоги про визнання положення Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №121-Р/2 від 23.08.2018 року, а саме пункт 4.6., п. 4.7 та стягнення 330 493 гривень неповернутої своєчасно суми грошових коштів та пені в розмірі 4 393 653 гривень, підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені висновками медичних установ, в тому числі висновків соціально-психологічних досліджень, суд відмовляє позивачу у задоволені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 216, 220, 509, 526, 530, 627, 635, 548, 654, 655, 657, ЦК України, ст.ст. 4,12,81, 137, 141,263-268 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «Фреш ЛТД» про захист прав споживачів,- задовольнити частково.

Визнати положення Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №121-Р/2 від 23.08.2018 року, а саме пункт 4.6., п. 4.7 Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №121-Р/2 від 23.08.2018 року в частині утримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» на свою користь 10% від фактично сплачених ОСОБА_3 коштів, недійсними з моменту укладання Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №121-Р/2 від 23.08.2018 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» (ідентифікаційний код юридичної особи 40229265) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) 330 493 гривень неповернутої своєчасно суми грошових коштів та пеню в розмірі 4 393 653 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст судового рішення складено 11.07.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий