ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/184/22

Головуючий у першій інстанції Булига Н. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/161/23,№22-ц/4823/160/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Патук А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2022 року та на додаткове рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, відновлення попереднього становища, яке існувало до порушення, та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (суддя Булига Н.О.), ухвалене о 16 год. 28 хв. у Бобровиця, повний текст рішення складено 22 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним і скасувати наказ №1435-ОС «Про відсторонення від роботи» від 08 грудня 2021 року та відновивши її попереднє становище у виконанні трудових обов`язків на посаді касира квиткового 2 категорії локація на вокзалі станції Дарниця у виробничому підрозділі Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», яке існувало до порушення, з 09 грудня 2021 року; стягнути з АТ «Українська залізниця» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року до дати ухвалення рішення суду включно. Позов мотивовано тим, що позивачка працює у відповідача з 11 вересня 2000 року. Наприкінці листопада-початку грудня 2021 року завідувач каси квиткової локації на вокзалі станції Дарниця попередила позивачку про зобов`язання обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 вручено наказ №1435-ОС «Про відсторонення від роботи», який вона вважає незаконним, оскільки він грубо порушує її основоположне конституційне право на працю, що включає у себе можливість заробляти собі на життя працею. За доводами позивачки, постанова КМУ від 09 грудня 2020 року №1236 про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, як підзаконний акт, не може встановлювати обмеження прав та свобод громадянина, які визначені Конституцією та законами України, оскільки Уряд не має законодавчих повноважень на такі обмеження відповідно до ст.64 Конституції України. ОСОБА_1 вважає оскаржуваний наказ, який встановлює обмеження її трудових прав порівняно з іншими працівниками в залежності від наявності документів щодо вакцинування проти COVID-19, дискримінаційним. Також позивачка вказує, що на неї здійснюється тиск для проходження вакцинації проти коронавірусної інфекції, тобто її змушують примусово пройти медичний експеримент. ОСОБА_1 посилається, що відповідач всупереч положенням чинного законодавства вимагав у неї інформацію про стан здоров`я, зокрема в частині проведених щеплень, що складає таємницю, не підлягає навіть запитуванню і без згоди пацієнта будь-якому розголошенню. Крім того, позивачка звертає увагу, що повідомлення про відсторонення це повідомлення про зміну істотних умов праці, про яку працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, проте відповідач зазначеного порядку і строків не дотримався. ОСОБА_1 вважає, з огляду на те, що відповідач грубо порушив її право на працю, позбавив заробітної плати та при цьому не звільнив з роботи, ефективним способом захисту порушеного права є відновлення попереднього становище позивачки у виконанні трудових обов`язків на посаді з дати відсторонення від роботи із збереженням усіх трудових і соціальних прав.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2022 року позов задоволено частково; визнано незаконним і скасовано наказ від 08 грудня 2021 року №1435/ОС «Про відсторонення від роботи» на вокзалі станція Дарниця квиткового касира 2 категорії ОСОБА_1 , виданий начальником виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Ніколовою Н.В.; стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року по 31 березня 2022 року у розмірі 35378 грн 04 коп.; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць; в задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачка, будучи працівником закладу, звичайна діяльність якого не може призвести до зараження та (або) поширення нею інфекційної хвороби у розумінні ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», була відсторонена від роботи за епідемічними показаннями. При цьому рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на території та об`єкті, де працює позивач не приймалось жодним із суб`єктів, визначених ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» і доказів зворотного відповідачем суду не надано. Також суд дійшов висновку, що оскільки згідно Наказу відповідача від 28 березня 2022 року №251-ОС позивачка з 01 квітня 2022 року допущена до роботи касира квиткового 2 категорії, то позовні вимоги про відновлення попереднього становища, яке існувало до порушення, задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2022 року стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 661 грн 60 коп., сплаченого за подання позовної заяви до суду, а також 17 250 грн витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову і в задоволенні заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , як працівник підприємства, включеного до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, відповідно до п.6 Наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 підлягає обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 на період дії карантину. Відповідач звертає увагу, що постанова №1236 від 09 грудня 2020 року в редакції, чинній на момент відсторонення позивачки, неконституційною не визнавалася та була чинною, тож підлягає обов`язковому виконанню відповідно до ст.117 Конституції України. Відповідач посилається, що у даному випадку застосовуються підстави для обов`язкового профілактичного щеплення, визначені абз.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (для працівників окремих професій, виробництв та організацій), які не вимагають відповідного рішення санітарного лікаря. Також АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» звертає увагу, що 26 серпня 2022 року представником відповідача було подано клопотання щодо зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу. Таке клопотання було повторно, на вимогу судді суду першої інстанції, сформовано у системі «Електронний суд» 01 вересня 2022 року. За доводами відповідача, дана справа є малозначною та незначної складності, що дозволяє зробити висновок про штучне завищення вартості послуг АО «Інвікта» під час правового аналізу документів та формування правової позиції у розмірі 9000 грн та витратою часу у загальній кількості 6 годин. АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» вважає, що покладати обов`язок оплати вартості та часу підготовки заяви про усунення недоліків позову на відповідача є недоцільним, враховуючи, що не з його вини позовну заяву залишено без руху. Сторона відповідача також зазначає про необґрунтоване завищення ціни та часу на підготовку та надсилання відповіді на відзив, оскільки вона не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, значною мірою відтворює доводи, викладені в позовній заяві; враховуючи незначну тривалість судового засідання, витрати за професійну правничу допомогу за участь у судовому засіданні не відповідають принципу співрозмірності відносно затраченого часу проведення такого засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення суду першої інстанції не відповідають.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді касира квиткового 2 категорії локація на вокзалі станції Дарниця виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» (а.с.31-32 т.1).

Наказом виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №1435-ОС від 08 грудня 2021 року у зв`язку з набранням чинності 09.12.2021 наказом МОЗ України №2393 від 01.11.2021, що розширює перелік осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, позивачку відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії) (а.с.30 т.1). Від підпису наказу ОСОБА_1 відмовилася, про що складено відповідний акт (а.с.156 т.1).

Наказом відповідача №251-ОС від 28 березня 2022 року допущено до роботи з 01 квітня 2022 року позивачку (а.с.158 т.1).

Статтею 43 Конституції України гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому громадському об`єднанні, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їхніх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 2-1 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина перша-третя статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік, у первинній редакції до якого ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4, 5, 6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

АТ «Укрзалізниця» належить до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави у транспортній галузі, та включено до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 міститься висновок про те, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у згадуваній постанові зазначено, що нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо».

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Наказ про відсторонення позивачки виданий на підставі статті 46 КЗпП України, абзацу 2 частини першої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09 грудня 2021 року № 2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236. Позивачка була попереджена про відсторонення.

Недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я, особливо в умовах пандемії можуть свідчити про невиконання державою позитивних зобов`язань із гарантування права кожної людини на життя.

Аналізуючи зазначені вимоги законодавства, фактичні обставини, пов`язані із пандемією, та враховуючи, що ОСОБА_1 , як касир квитковий 2 категорії локація на вокзалі станції Дарниця виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», з достатньою вірогідністю мала службову необхідність у контактуванні як з працівниками цього товариства, так і з іншими особами, а отже існував ризик інфікування позивачки та інших осіб коронавірусом COVID-19 та/або створення умов для його поширення на підприємстві, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у транспортній галузі, а у іншій формі (дистанційно або надомно) позивачка за характером її роботи трудову функцію здійснювати не могла, отже відповідним підрозділом АТ «Укрзалізниця» правомірно прийнято рішення про тимчасове відсторонення позивачки від роботи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що наказ від 08 грудня 2021 року №1435/ОС «Про відсторонення від роботи» на вокзалі станція Дарниця квиткового касира 2 категорії ОСОБА_1 , виданий начальником виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Ніколовою Н.В., є законним.

За позивачкою на період відсторонення зберігалося робоче місце, трудовий договір не припинений, відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, нарахування заробітної плати відновлено після допуску до роботи (виконання робіт), у зв`язку з чим відсутнє порушення права ОСОБА_1 на працю, передбачене статтею 43 Конституції України.

Інтереси однієї особи в даному випадку не можуть превалювати над інтересами держави і суспільства в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян, а також забезпечення діяльності підприємства, що має стратегічне значення для держави.

Враховуючи, що відповідач правомірно тимчасово відсторонив позивачку від роботи, відсутні підстави для виплати роботодавцем заробітної плати впродовж строку відсторонення ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, як встановлено з матеріалів справи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги про відновлення попереднього становища позивачки у виконанні трудових обов`язків з тих підстав, що Наказом відповідача від 28 березня 2022 року №251-ОС вона з 01 квітня 2022 року допущена до роботи. Проте, враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з інших підстав, рішення суду першої інстанції від 16 серпня 2022 року підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 1, 2, 7 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відсутні підстави для стягнення на її користь з відповідача судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, відповідно додаткове рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2022 року підлягає скасуванню.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги на користь відповідача з позивачки належить стягнути 1488,60 грн судового збору (сплаченого за оскарження рішення суду в частині визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення), а також відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 1488,60 грн (за оскарження вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від сплати судового збору за які позивачка звільнена на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки судом апеляційної інстанції вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами, а додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення, то в даному випадку відсутня необхідність в ухваленні нового додаткового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, як про то просив в своїй апеляційній скарзі відповідач.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2022 року та додаткове рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2022 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, відновлення попереднього становища, яке існувало до порушення, та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, буд.5, ) судовий збір у розмірі 1488 грн 60 коп. за апеляційний розгляд справи.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Акціонерному товариству «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 1488 грн 60 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Головуючий: Судді: