Ухвала

Іменем України

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 756/16255/20

провадження № 61-5525ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Сердюка В. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення та зміну черговості у спадкуванні за законом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: встановити факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2010 року; змінити черговість одержання права на спадкування майна після смерті ОСОБА_5 , визначивши її право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року зупинено провадження в цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 756/171/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тюріна В. Б., Департамент соціального захисту населення Донецької державної адміністрації, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до апеляційного суду: заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення цього строку і надати відповідні докази; уточнену апеляційну скаргу із зазначенням в ній повного імені (прізвища, імені та по батькові), місця проживання чи перебування третьої особи, а також - сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 496,20 грн. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначив, що заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 не навела жодних обставин, які свідчили б про поважність підстав пропуску цього строку і не обґрунтувала того, що такі обставини були зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином та введенням в Україні воєнного стану.

На виконання вимог вказаної ухвали 27 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Крушинський В. В. подав до апеляційного суду: уточнену апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року; заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження; документ, що підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року на підставі частини четвертої статті 357 та пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що наведені в заяві представника ОСОБА_1 - адвоката Крушинського В. В. підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що представник ОСОБА_1 - адвокат Крушинський В. В. отримав копію оскаржуваної ухвали місцевого суду 02 вересня 2022 року, а апеляційну скаргу було подано ОСОБА_1 лише 27 грудня 2022 року, тобто майже через 4 місяці з дня постановлення оскаржуваної ухвали суду. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості звернутися до суду з апеляційною скаргою у визначений законом строк. Крім цього, вона не була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу через свого представника - адвоката Крушинського В. В.

14 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

За змістом наведеної норми процесуального права в касаційному порядку можуть бути оскаржені лише ті ухвали суду першої інстанції (згідно з наведеним переліком), які були переглянуті по суті в апеляційному порядку. В даному випадку оскаржувана заявником ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року не була переглянута по суті в апеляційному порядку, так як ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказане судове рішення.

Отже, вказана ухвала місцевого суду не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаного судового рішення необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, мотивована наявністю підстав для скасування ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року. Також заявник зазначила, що апеляційним судом було неповно встановлено обставини справи.

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як встановлено апеляційним судом, ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року постановлена за відсутності учасників справи.

Копію вказаної ухвали суду представник ОСОБА_1 - адвокат Крушинський В. В. отримав 02 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала лише 27 грудня 2022 року, тобто майже через 4 місяці з моменту постановлення оскаржуваної ухвали суду.

З наданих суду копій медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 05, 12, 21 вересня 2022 року, а також 06, 18 жовтня 2022 року зверталася до медичних установ з метою отримання медичних послуг.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що в інші дні ОСОБА_1 перебувала на лікуванні чи з інших підстав була позбавлена можливості звернутися до суду з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

При цьому надана суду копія електронного направлення № 6346-6689-4878-8617 на консультацію ревматолога датована 25 серпня 2022 року, тобто до постановлення оскаржуваної ухвали, а копія виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 163 свідчить про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 12 по 23 січня 2023 року, тобто після подання апеляційної скарги.

Встановивши, що наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року є неповажними, суд апеляційної інстанції ухвалою від 27 січня 2023 року правильно залишив апеляційну скаргу без руху, надавши заявнику можливість усунути детально роз`яснені в ухвалі недоліки апеляційної скарги.

При цьому апеляційний суд надав обґрунтування підстав відхилення наведених у клопотанні ОСОБА_1 аргументів.

Так, залишаючи апеляційну скаргу без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд виходив з того, що сам факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку. Посилання заявника на продовження дії на території України карантину, пов`язаного з гострою респіраторною хворобою COVID-19, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, також є неспроможним, оскільки сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і стали перешкодою у своєчасному вчиненні стороною процесуальних дій.

На виконання вимог вказаної ухвали 27 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Крушинський В. В. подав до апеляційного суду матеріали на усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Встановивши, що в наданій 27 січня 2023 року на усунення недоліків апеляційної скарги заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Крушинський В. В. не довів наявності в ОСОБА_1 об`єктивних непереборних обставин, які могли б бути визнані судом як поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року і правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказане судове рішення згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 1291 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

При цьому саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в неї об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Case of Union Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) заява № 11681/85).

В оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду наведено належне обґрунтування відхилення доводів заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Крушинського В. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року, зокрема надано належну оцінку поданим заявником медичним документам.

Крім цього, апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу на те, що ОСОБА_1 користувалася професійною правничою допомогою адвоката, тобто не була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу через свого представника, який, до того ж, особисто отримав копію оскаржуваного судового рішення місцевого суду ще 02 вересня 2022 року, про що у справі міститься його розписка.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законодавством України повноважень, з додержанням вищенаведених вимог міжнародного законодавства та згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та ухвали Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення та зміну черговості у спадкуванні за законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

В. В. Сердюк