КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/19862/21

10 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни на заочне рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 02 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

в с т а н о в и в:

25 листопада 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості .

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 05.06.2013 року.

Відповідач при підписанні анкети- заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування а АТ КБ «Приватбанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 серпня 2019 року.

Вказує на те, що в даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспортів позичальника та відповідача.

08 вересня 2020 року банк направив претензію кредитора до Сьомої Кивської державної нотаріальної контори та 10 листопада 2020 року банк отримав відповідь, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 а із заявами про прийняття спадшини не звертались.

З огляду на вище викладене, просить суд стягнути зі спадкоємця боржника ОСОБА_3 , яким є ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05 червня 2013 року у розмірі 11 200,08 грн., яка складається із: 10 803,59 грн.- заборгованість за тілом кредита, 396,49 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 30 листопада 2022 року року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Сокуренко Наталія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 02 листопада 2022 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановленоз порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином докази, які наявні в матеріалах справи, а саме: підписану позичальником ОСОБА_2 заяву-анкету від 06 червня 2013 року,в розділі якої "володіння майном" зазначено, що позичальник за адресою проживання в особистій власності має нерухоме майно.

Вказує на те, що відповідач не надав суду доказів, що розмір спадкового майна боржника ОСОБА_2 є меншим, ніж його заборгованість по кредиту, отже,на спадкоємці боржника ОСОБА_1 лежить обов`язок щодо відшкодування банку боргу спадкодавця в повному обсязі.

Звертає увагу суду, що відповідач є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час від криття спадщини, що підтверджується копією паспортів та витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, 07 червня 2013 року ОСОБА_2 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 02/17; 11 жовтня 2015 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 10/19, 23 грудня 2015 року отримав кредитну карту №НОМЕР_2 , терміном дії до 10/19; 21 травня 2016 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_3 , терміном дії до 05/20; 06 грудня 2016 року отримав кредитну картку № НОМЕР_4 , терміном дії до 12/20, 21 лютого 2017 року - отримав кредитну картку №НОМЕР_4 , терміном дії до 12/20, 26 квітня 2017 року отримав кредитну карту № НОМЕР_5 , терміном дії до 04/21; 26 грудня 2018 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_6 терміном дії до 10/22.

Як вбачається з наданоїпозивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_2 , 07 червня 2013 року ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн. та в той же день його було зменшено до 300,00 грн., 17 серпня 2013 та 18 серпня 2013 року кредитний ліміт було збільшено до 5 600,00 грн., 31 січня 2017 року кредитний ліміт було збільшено до 7 900,00 грн., 14 січня 2020 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

З виписки про рух коштів за договором б/н станом на 10 серпня 2021 року, укладеним з ОСОБА_4 вбачається, що він користувався кредитними коштами АТ КБ " ПриватБанк" та частково погашав наявний борг.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 має заборгованість за договором б/н від 05 червня 2013 року, у розмірі 11 200,08 грн., яка складається із 10 803,59 грн.- заборгованості за тілом кредита, 396,49 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

04 серпня 2020 року кредитор АТ КБ " ПриатБанк" надіслав на адресу Сьомої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора боржника ОСОБА_2 в порядку ст. 1281 ЦК України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив включити кредиторські вимоги АТ КБ " ПриватБанк" в спадкову масу. Повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості в розмірі 11 200,08 грн. Повідомити банку відомості про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини.

18 травня 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" надіслав на адресу ОСОБА_1 лист- претензіюпро сплату ним, як спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , заборгованості спадкодавця по кредитному договору в сумі 11 200,08 грн.

На виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року Сьома Київська державна нотаріальна контора надіслала до суду належним чином завірену копію спадкової справи № 514/2020 про майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Вказана спадкова справа була відкрита 11 вересня 2020 року на підставі поданої претензії кредитора спадкодавця ОСОБА_2 - АТ КБ "ПриватБанк". В матеріалах спрадкової справи міститься претензія кредитора, яка була направлена АТ КБ "ПриватБанк" на адресу Сьомої Київської державної нотаріальної контори; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; відомості Головного управління статистики у м.Києві щодо ПАТ КБ " ПриватБанк"; копія довіреності № 1740-К-Н-О, виданої АТ КБ " ПриватБанк" 01.04.2019 року на представництво його інтересів юрисконсультом Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження АТ КБ " ПриватБанк" Кіріченком Віталієм Михайловичем; витяг зі Статуту АТ КБ " ПриватБанк"; витяг про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі; відповідь Сьомої київської державної нотаріальної контори , адресованої АТ КБ " ПриватБанк" , від 11.09.2020 року на претензію банку від 04.08.2020 року про те, що щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 514/2020. Ніхто із спадкоємців померлого до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався.

З наданого, на виконання ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 23.08.2022 року про витребування доказів, витягу з реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих / знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресовю: АДРЕСА_1 вбачається, що за вказаною адресою в період з 06.08.2018 року по 06.08.2019 року зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12.07.1994 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 13.01.2004 року.

Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті позичальника за кредитним договором ОСОБА_2 . Також позивачем не надано доказів того, що померлому ОСОБА_2 на праві власності належало будь- яке рухоме/нерухоме майно, що є об`єктом спадкування, а тому відсутні, визначені ст.1282 ЦК України для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження того, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір позивач надав до суду копію анкети- заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ,підписаної між позивачем та ОСОБА_2 05 червня 2013 року.

За наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 станом на 06.08.2019 року за кредитним договором становить 11 200,08 грн. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 10 803,59 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 396,49 грн.

З наявної в матеріалах справикопії спадкової справи № 514/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із претензією кредитора, яка надійшла до нотаріальної контори 11.09.2020 року. У поданій претензії АТ КБ «ПриватБанк» , серед іншого, просило включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_2 про наявність заборгованості перед банком у розмірі 11 200,08 грн. Спадкова справа була заведена на підставі вище зазначеної претензії АТ КБ "ПриватБанк". Спадкоємці померлого ОСОБА_2 до нотаріальної контора із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Відомості про наявність у ОСОБА_2 на момент смерті належного йому на праві власності рухомого та нерухомого майна і в матеріалах спадкової справи і в матеріалах цивільної справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Верховний Суд у постанові від 22.06.2022 по справі № 592/8674/20 зазначив, що у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника. Наведене дає підстави для висновку, що у ЦК України визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців. Отже, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

До обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявності спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12, від 22 червня 2022 року у справі № 592/8674/20.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

За приписами частин 2, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог у даній справі позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_2 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав з останнім за адресою: АДРЕСА_1 , що також є їх зареєстрованим місцем проживання.

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 06.08.2018 року по 06.08.2019 року підтверджується Витягом від 07.09.2022 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначений доказ не є достатнім для доведення факту прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_1 після смерті боржника за кредитним договором ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи не містять відомостей про родинні зв`язки померлого позичальника ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_1 , що давало б підстави вважати останнього спадкоємцем померлого.

Крім того, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належності померлому ОСОБА_2 на праві власності будь - якого рухомого та/чи нерухомого майна, що є об`єктом спадкування.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень частини 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З клопотанням про витребування вказаних доказів судом відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України, позивач до суду не звертався.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та досліджених судом доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті позичальника за кредитним договором ОСОБА_2 та доказів наявності спадкового майна ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином докази, які наявні в матеріалах справи, а саме: заяву- анкету від 06 червня 2013 року в розділі якої "володіння майном" зазначено, що позичальник за адресою проживання в особистій власності має нерухоме майно, правильності висновків суду не спростовують, так як в анкеті-заяві у вказаній графі зроблено тільки відмітку про наявність у позичальника майна у особистій власності, що це за майно, місце його знаходження - не зазначено. Крім того, вказана інформація надавалась позичальником на момент підписання анкети-заяви 05.06.2013 року, а встановленню підлягають обставини щодо належності спадкодавцю ОСОБА_2 майна на праві власності на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі докази у справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією паспортів та витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт проживання відповідача з померлим не доводить факту прийняття ним спадщини, оскільки матеріали справи не містять відомостей про родинні зв`язки померлого позичальника ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_1 , що давало б підстави вважати останнього спадкоємцем померлого.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 02 листопада 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: