Провадження № 2/554/5107/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2021 року звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 47096,01 грн. без утримання податку та обов`язкових платежів; стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум з 19.07.2021 року по дату розгляду позовної заяви по суті та судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона працювала в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді інженера сектору планово-картографічної основи ХРФ ДП «ЦДЗК» з 16.06.2017 року (наказ №22-кс від 15.06.2017 року). 19.07.2021 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №24-кс від 19.07.2021 року). Вказана ліквідація відбулася відповідно до наказу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 06.04.2021 року №27 «Про припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за погодженням Держгеокадастру щодо припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Саме Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» (), юридична адреса: 03151, м.Київ, вул.Народного ополчення,3, являється єдиною відповідальною особою за нарахування та виплату заробітної плати працівникам структурних підрозділів.

На час звільнення у відповідача мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі у сумі 47096,01 грн., що підтверджується довідкою директора ХРФ ДП «ЦДЗК» від 14.09.2021 року. Таким чином, на день звільнення позивача (19.07.2021 року) заборгованість із виплати заробітної плати становила 47096,01 грн., яка дотепер відповідачем не погашена.

Згідно довідки ХРФ ДП «ЦДЗК» від 14.09.2021 року про нараховану заробітну плату вбачається, що середньоденний заробіток позивача за останні два місяці роботи перед звільненням складає 484,35 грн. Оскільки, позивач звільнена з роботи 19.07.2021 року, то вона фактично відпрацювала цей день, однак остаточний розрахунок з нею не проведено. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2021 року по 05.11.2021 року (день звернення до суду) складає 78 робочих днів.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2021 року по 05.11.2021 року (день звернення позивача до суду) становить: 484,35 грн. х 78 робочих днів = 37779,30 грн. У зв`язку з тим, що днем фактичного розрахунку стане не день звернення позивача до суду, а день розгляду справи по суті, середній заробіток за весь час затримки з 19.07.2021 року просить стягнути саме по дату розгляду справи по суті.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем подано до суду відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що про заборгованість із заробітної плати при звільненні, про яку позивач стверджує у своєму позові, відповідачу стало відомо вперше з колективного звернення працівників філії від 08.09.2021 року. Підтвердити чи спростувати наявність заборгованості відповідач не міг, тим більше виплатити суми, зазначені у зверненні, оскільки на дату звернення у Центрі ДЗК відсутні первинні документи, згідно з якими можна було встановити відсутність або наявність заборгованості. В першу чергу звернення від 08.09.2021 року мало бути адресовано до Харківської регіональної філії Центру ДЗК, а саме директору Філії, котрий на той час був керівником філії і допустив звільнення працівників без належного розрахунку (як це зазначено у позовній заяві) (а.с.35-37).

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07.04.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представником відповідача подані до суду письмові пояснення, в яких просить визначити суму невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , що підлягає стягненню на її користь в судовому порядку, у розмірі 47 096,01 грн.; відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначив, що станом на сьогоднішній день розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , що підлягає оплаті з урахуванням податків і зборів, що зобов`язане сплачувати підприємство, як податковий агент, за найманого працівника складає 47096,01 грн. Вимога позивача про стягнення з Центру ДЗК середнього заробітку за весь час затримки виплати належних йому сум з 19.07.2021 року по дату розгляду позовної заяви по суті, не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском позовної давності, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, враховуючи, що сума несплаченого залишку 47096,01 грн. складається в тому числі з компенсації за невикористану відпустку в розмірі 32 647,65 грн. та матеріальної допомоги при скороченні в розмірі 9 202,65 грн. На думку відповідача ОСОБА_1 про порушення свого права щодо невиплати заробітної плати дізналася 19.07.2021 року, коли не отримала означених коштів при звільненні. Враховуючи викладене, позовна вимога ОСОБА_1 щодо сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні подана до суду з порушенням строків позовної давності.

Вказує на те, що збройна агресія рф проти України призвела до значного погіршення фінансового стану Центру ДЗК та збиткової його діяльності у 2022 році, що стало, зокрема, причиною несвоєчасного погашення виникнення заборгованості та з виплати заробітної пати працівникам підприємства.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, просила в письмових поясненнях розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Суд, у відповідності до вимог ст.ст.211,223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу, на підставі наявних у справі даних і доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді інженера сектору планово-картографічної основи ХРФ ДП «ЦДЗК» з 16.06.2017 року (наказ №22-кс від 15.06.2017 року) (а.с.8-10).

19.07.2021 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №24-кс від 19.07.2021 року) (а.с.12).

Наказом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 06.04.2021 року №27 «Про припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за погодженням Держгеокадастру припинено Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а.с.38).

Вказані обставини сторонами по справі не заперечуються.

Згідно п. 1.2, 1.3 Положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Харківська регіональна філія Центру ДЗК є відокремленим підрозділом Центру ДЗК та у своїй діяльності підпорядковується Підприємству в особі генерального директора Центру ДЗК. Згідно п.3.1. вказаного Положення Філія Центру ДЗК не має статусу юридичної особи, є відокремленим підрозділом Підприємства, діє від імені та в його інтересах (а.с.14-24).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ДП «Центр ДЗК» є правонаступником Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Згідно довідки директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 14 вересня 2021 року у підприємства перед ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати становить 47096,01 грн., яка складається з заборгованості за травень 2021 року - 1500 грн, ; за червень 2021 року 7472,01 грн, за липень 2021 року 38124 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаний розмір заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати відповідачем не заперечується .

Отже, суд вважає позов ОСОБА_1 в частині стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на її користь заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 47096,01 грн. задовольнити.

Разом з тим, відповідач заперечує проти стягнення з нього на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум з 19.07.2021 року по дату розгляду позовної заяви по суті, враховуючи компенсаторний характер виплат, передбачених ст.117 КЗпП України, та враховуючи пропущення позивачем тримісячного строку звернення до суду для вирішення трудового спору.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що позивачем в порядку вимог ст.81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог було надано, поміж іншого, довідку Харківської РФ Центру ДЗК, видану 14 вересня 2019 року.

Із змісту довідки вбачається, що Харківська РФ Центру ДЗК надає ОСОБА_1 інформацію про стан розрахунків по заробітній платі станом на 14 вересня 2021 року. Зокрема, заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 47096,01 грн., яка складається з заборгованості за травень 2021 року - 1500 грн, ; за червень 2021 року 7472,01 грн, за липень 2021 року 38124 грн.

Розмір середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 становить: 9202,65 грн. середньомісячна заробітна плата за останні два календарних місяця роботи, що передує звільненню; 484,35 грн. середньоденний розмір заробітної плати за останні два календарних місяця роботи, що передує звільненню.

Зазначена довідка підписана директором Харківської РФ Центру ДЗК Стасевським Л. та скріплена печаткою філії. Довідка роздрукована на бланку Харківської РФ Центру ДЗК та містить реквізити останньої.

Будь-яких належних та допустимих доказів на її спростування відповідачем суду не надано, що є процесуальним обов`язком останнього.

Статтею 117 КЗпП України, в редакції від 01 липня 2022 року, передбачено, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлено, що в порушення вимог статті 116 КЗпП України, відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, тому суд приходить до висновку про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (надалі Порядок).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

При цьому, згідно п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, в тому числі компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Як роз`яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1993 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Позивача ОСОБА_1 було звільнено 19 липня 2021 року, остаточний розрахунок з позивачем не проведений.

При цьому, позивач просить стягнути середній заробіток за період з 19 липня 2021 року по день винесення рішення суду, тобто більш ніж за шість місяців, що не відповідає вимогам ст.117 КЗпП України.

Згідно довідки директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарних місяця роботи, що передують звільненню складає 9202,65 грн; середньоденний розмір заробітної плати 484,35 грн.

Час затримки виплати заробітної плати за період з 19 липня 2021 року по 18 січня 2022 року (за шість місяців) складає 127 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період 19 липня 2021 року по 18 січня 2022 року включно дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 484,35 грн. х 127 днів = 61512,45 грн., що відповідає змісту довідки директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 14 вересня 2021 року (а.с.13).

При цьому, свого контррозрахунку відповідачем не надано.

З приводу посилань відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст.233 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Так, початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку починається саме з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №367/595/17.

Оскільки роботодавцем не було проведено повного розрахунку при звільненні, тримісячний строк передбачений ч.1 ст.233 КЗпП не сплив, а тому позовні вимоги в цій частині пред`явлені в межах строку давності.

З приводу пояснень відповідача про те, що збройна агресія рф проти України призвела до значного погіршення фінансового стану Центру ДЗК та збиткової його діяльності у 2022 році, що стало, зокрема, причиною несвоєчасного погашення заборгованості та виплати заробітної плати працівникам підприємства, тому слід відмовити в задоволенні позову, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 p. у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13.

Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб`єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав».

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1».

Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимогОСОБА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 47096,01 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум з 19.07.2021 року в розмірі 61512,45 грн. В задоволенні решти вимог позивачу слід відмовити.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 908,00 грн., позов задоволено частково.

Таким чином, з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.4,12,81,141,258,259,263-265,268,354,430 ЦПК України, ст.ст.116,117 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», місцезнаходження: м.Київ, вул.Народного ополчення буд.3, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 47096,01 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», місцезнаходження: м.Київ, вул.Народного ополчення буд.3, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 61512,45 гривень.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», місцезнаходження: м.Київ, вул.Народного ополчення буд.3, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 454,00 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», місцезнаходження: м.Київ, вул.Народного ополчення буд.3, .

Суддя А.М.Чуванова