Справа № 161/7059/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/464/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

представника позивача Мельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- Білоуса Андрія Володимировича на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 03.11.2007 року, згідно якої отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7300,00 гривень. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту.

В процесі користування кредитним рахунком позичальник не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. При цьому, спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

В подальшому, на виконання вимог ст. 1281 ЦК України, банком 04.03.2021 року було направлено претензію кредитора до Луцької районної державної нотаріальної контори та 16.03.2021 року було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, а спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від прийняття спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме: 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Також вказує, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину і 02.07.2021 року спадкоємцям було направлено лист-претензію, але ніяких дій не вчинено.

Разом з тим, станом на дату смерті, заборгованість ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором №б/н від 03.11.2007 року становила 295824, 48 гривень, яка складається з 7077, 75 грн - заборгованості за тілом кредиту, 13917, 38 - заборгованості за простроченими відсотками, 274829, 35 - пені.

У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 03.11.2007 року, згідно якої отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок ( а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

З копії відповіді Луцької районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкову справу № 45/2021, заведену Луцькою районною державною нотаріальною конторою Волинської області 09 березня 2021року за претензією банку, спадкоємці ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявами про прийняття спадщини не звертались. Окрім того у відповіді зазначається, що останнє місце проживання ОСОБА_3 було: АДРЕСА_2 ( а.с. 43).

З копії паспортів відповідачів вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини.

Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який мав місце за життя спадкодавця.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року по справі № 61-25487 св18.

Під час вирішення питання, хто є спадкоємцями за законом, необхідно враховувати такі юридичні факти, як: родинні відносини (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином закон пов`язує факт прийняття спадщини спадкоємцем зі встановленням обставини постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З копії паспортів, які приєднані до матеріалів позовної заяви, вбачається, що позичальник та відповідачі зареєстровані за однією адресою, а саме: АДРЕСА_3 ( а.с. 37-39). Однак з відповіді Луцької районної державної нотаріальної контори слідує, що останнє місце проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 ( а.с. 43 ).

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації

Державна реєстрація відповідачів за тією ж адресою, що і спадкодавця, сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного спільного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, № 158/1838/19 , у яких зазначено, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про прийняття спадщини спадкоємцями.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивач не вказав і матеріали справи не місять доказів існування рухомого чи нерухомого майна, що входило б до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Також, позивачем не зазначено спадкоємцями якої черги за законом є відповідачі і не доведено, що відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , оскільки відсутні докази їх родинних відносин.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Докази родинних відносин відповідачів з померлим боржником у матеріалах справи відсутні, а з клопотанням про їх витребування позивач до суду не звертався, хоча і не був позбавлений такої можливості.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано до суду достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що відповідачі перебували у родинних відносинах з померлим боржником, є його спадкоємцями та проживали на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, а тому відсутні підстави для стягнення із відповідачів заборгованості.

Всупереч вимогам ст. ст. 12,81 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які посилався в позовній заяві.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував інтереси сторін спірних правовідносин, а тому дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- Білоуса Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: