ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8230/22

Провадження № 22-ц/4820/1481/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2023 року (суддя Чевилюк З.А.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього непрацездатного сина в період з 27.04.2022 по 01.05.2023.

В обґрунтування позову зазначав, що його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які перебували у шлюбі з 05.06.2000 по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 18 років. Однак позивач, який є особою з інвалідністю з дитинства, продовжував проживати разом з матір?ю, ОСОБА_3 , та перебував на її повному утриманні.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 AAB № 442227 від 24.03.2021 ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності на строк до 01.04.2022. Що свідчить про те, що позивач є непрацездатною особою, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, не може працювати та потребує матеріальної допомоги від батька.

За рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.07.2021 у справі №686/8156/21 від 16.07.2021 стягувались з ОСОБА_2 на користь непрацездатного сина ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 31 березня 2021 року і до 01 квітня 2022 року.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ 6 № 038421 від 11.04.2022 ОСОБА_1 повторно встановлена друга група інвалідності на строк до 01.05.2023.

Крім того, стан здоров?я позивача та той факт, що позивач не може самостійно забезпечувати собі нормальний рівень життя, підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 942 від 11 квітня 2022 року.

Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_1 у його сім`ї постійно існує необхідність у значних витратах на його лікування, а також на їжу, одяг, утримання тощо, які його матір не має можливості забезпечити самостійно.

Крім того, на утриманні ОСОБА_3 , матері позивача, перебуває ще одна дитина з інвалідністю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи вищезазначене, у ОСОБА_1 існує гостра потреба у фінансовій допомозі з боку його батька - ОСОБА_2 для забезпечення його постійного лікування та належного існування.

А тому, просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку(доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення строку встановлення інвалідності, тобто з 27 квітня 2022 року по 01 травня 2023 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина в розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 27 квітня 2022 року по 01 травня 2023 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та позовну заяву залишити без розгляду. Посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. До апеляційної скарги апелянтом включено заперечення на протокольну ухвалу суду першої інстанції від 16.05.2023, якою відхилено клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України., оскільки позовна заява не відповідала вимогам ч.2 ст. 175, ч.7 ст.177 ЦПК України.

Зазначає, що суд ухвалив рішення за позовом оформленим і поданим адвокатом Афадєєвим В.В. від імені ОСОБА_1 , який на підтвердження своїх повноважень до позовної заяви долучив оригінал ордера серії ВХ № 1009775, виданого 30.01.2021, однак оригінал вказаного ордеру адвокат використав у справі №686/8156/21, а тому не міг долучити його до позовної заяви у вказаній справі.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання представника відповідача про витребування для огляду в судовому засіданні медичних документів та належно засвідченої копії програми реабілітації розробленої для ОСОБА_1 , тим самим допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом в оскаржуваному рішенні встановлено, що позивач не може самостійно забезпечувати собі нормальний рівень життя, що в сім`ї позивача існує необхідність у значних витратах на його лікування, їжу, одяг, які його мати не має можливості забезпечити самостійно, разом з тим, жодного належного і допустимого доказу цих тверджень, викладених в позовній заяві в ході судового розгляду справи до матеріалів справи долучено не було.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що реалізація позивачем права на працю є порівняно з категорією звичайного працездатного населення ускладненою, адже він не ґрунтується на матеріалах, що є в справі. Зазначає, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу наявності перешкод у працевлаштуванні на роботу, яка не є протипоказаною йому,як не надав і доказів неможливості продовжити навчання для отримання професії, що забезпечить йому в майбутньому можливість працювати.

Вказує, що рішення суду взагалі не ґрунтується на тому, чи має можливість або неможливість надання матеріальної допомоги сину його матір`ю, в справі не має жодних доказів, що вона надає йому допомогу.

Не погоджується з висновком суду про стягнення аліментів з дня підписання позову - 27.04.2022, оскільки відповідно до чинного законодавства ч.1 ст. 191 СК України аліменти стягуються з дня пред`явлення позову, а такий було пред`явлено 28.04.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись при цьому на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі доводи сторін, фактичні обставини та наявні у справі докази, зробив правильні висновки у даній справі.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 на даний час проживає з матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , у якої на утриманні перебуває ще одна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року у справі №686/8156/21 з ОСОБА_2 на користь непрацездатного сина ОСОБА_1 стягувались аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача з 31.03.2021 по 01.04.2022 (а.с.8-9).

За висновком ЛКК від 16.09.2014 ОСОБА_1 встановлено діагноз цукровий діабет, тип І, важка форма. Дитина потребує постійного лікування в режимі інсулінової терапії (а.с.43).

Згідно з актом дослідження стану здоров`я від 29.01.2020, ОСОБА_1 встановлено діагноз: короткозорість слабкого ступеня обох очей (а.с.44).

Відповідно до інформації, наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 отримав державну соціальну допомогу за березень 2022 року 1934 грн, за період з квітні 2022 по серпень 2022 по 2100 грн за кожний місяць (а.с.49).

ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Ендокринологічному відділенні з 21.01.2022 по 24.01.2022, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-220121/1330 (а.с.50).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-230118/1429, ОСОБА_1 з 18.01.2023 по 26.01.2023 перебував на лікуванні в Ендокринологічному відділенні (а.с. 67).

Відповідно до довідки МСЕК від 11.04.2022 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з дитинства на строк до 01.05.2023 (а.с. 10).

Відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними комісіями зазначено, що ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця; рекомендована адміністративна, господарська робота (а.с. 11).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач потребує матеріальної допомоги у зв`язку зі станом здоров`я, а відповідач зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу сину у розмірі 1/10 частки від усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 27.04.2022 по 01.05.2023, вважаючи цю суму обґрунтованою, достатньою та такою, що відповідає потребам сина.

Такий висновок суду є правильним та ґрунтується на вимогах закону.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, встановивши, що позивач потребує матеріальної допомоги у зв`язку зі станом здоров`я, яку має можливість надавати відповідач, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог статтей 198, 200 СК України, дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто з 27 квітня 2022 року по 01 травня 2023 року, а не з часу його реєстрації.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом часу, з якого присуджуються аліменти на повнолітнього сина.

Так, суд першої інстанції встановивши дійсну дату подачі позову до суду, а саме 27.04.2022, правомірно стягнув з відповідача аліменти, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 27 квітня 2022 року по 01 травня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, відмовивши представнику відповідача у задоволенні клопотання про витребування для огляду в судовому засіданні медичних документів та належно засвідченої копії програми реабілітації розробленої для ОСОБА_1 не приймаються до уваги. Оскільки таке клопотання вирішено судом першої інстанції у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства. Крім того, оригінал документу - форми індивідуальної програми реабілітації інваліда був предметом огляду в судовому засіданні 02.02.2023 у суді першої інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності повноважень у адвоката Афадєєва В.В. на звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , зважаючи на те, що до позову додано ордер від 30.01.2021, оригінал якого використано у справі №686/8156/21 з таких підстав.

За приписами статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з пунктом 1.1 договору про надання правової допомоги від 30.03.2021, укладеного між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Афадєєвим В.В. (виконавець), замовник доручає, а виконавець бере на себе надання Замовнику правової допомоги комплексу платних юридичних послуг, до складу яких входять: надання усних та письмових консультацій, складання відповідних процесуальних документів (позовних заяв, заяв, клопотань, скарг тощо), представництво інтересів замовника у правоохоронних органах, судах першої, апеляційної та інших інстанцій, а за необхідності - у інших органах, підприємствах, установах, організаціях, а також надання інших юридичних послуг, необхідних для виконання поставлених.

Відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Відповідно до пункту 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.04.2019 № 41 (далі - Положення) ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням (п.4 Положення).

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (п.5 Положення).

Отже, встановивши відповідність наданого адвокатом до позову ордеру вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.04.2019 № 41, суд першої інстанції правильно виходив з того, що до позову додано належний документ, що підтверджує повноваження адвоката Афадєєва В.В., як представника позивача. У зв`язку з чим, не приймаються до уваги заперечення в апеляційній скарзі на ухвалу про відмову в залишенні позову без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на належні та допустимі докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

До апеляційного суду 16.08.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Афадєєв В.В. подав заяву про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000 грн, з яких 20000 грн витрати на правничу допомогу, які позивач поніс у суді першої інстанції, та витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у розмірі 8 000 грн. До заяви долучив копію договору про надання правової допомоги від 30.03.2021, акт про надання правової допомоги від 14.08.2023 та копію розрахункової квитанції серія АААА №000033 від 14.08.2023 про оплату послуг адвоката у сумі 8 000 грн, а також квитанцію про направлення таких документів іншим учасникам справи від 16.08.2023.

Оплативши надані за договором послуги, позивач ОСОБА_1 фактично погодився, що ці послуги надані і виконані адвокатом в повному обсязі.

23.08.2023 ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 подав до суду заперечення на заяву про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заперечення зазначав, що відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн понесених позивачем у суді першої інстанції вже вирішувалось судом, і ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2023 в апеляційному порядку не оскаржувалась, а тому відсутні підстави для повторного розгляду заяви про відшкодування витрат понесених у суді першої інстанції. Вказує, що витрати понесені позивачем у суді апеляційної інстанції також не підлягають задоволенню. Адже акт про надання правової допомоги від 14.08.2023 є неконкретним, його зміст не вказує на конкретний обсяг наданої адвокатом правничої допомоги та витрачений час на її надання, розмір витрат на оплату послуг адвоката є необґрунтовано завищеним та не співмірним із складністю справи та ціною позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

На підставі частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З урахуванням зазначених вище положень норм процесуального права та заяви протилежної сторони щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених на стадії апеляційного провадження в розмірі 6000 грн. Такий розмір, на думку апеляційного суду, є доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку щодо відмови у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених останнім в суді першої інстанції, адже питання про відшкодування витрат на правничу допомогу вирішувалось в суді першої інстанції та ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30.05.2023 заяву адвоката Афадєєва В.В. про відшкодування витрати на правничу допомогу залишено без розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2028 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай