Постанова

Іменем України

08 березня 2023 року

місто Київ

справа № 464/2834/21

провадження № 61-8823св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії»,

третя особа - Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2022 року, постановлене суддею Мичкою Б. Р., та постанову Львівського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 20 квітня 2021 року звернувся до суду з позовом до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» (далі - ДАП «Львівські авіалінії»), третя особа - Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії», у якому просив стягнути з ДАП «Львівські авіалінії» на його користь заборгованість за заробітною платою за період з 06 травня 2008 року до дня звільнення 17 лютого 2009 року та всіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору та державними гарантіями, встановленими законодавством, з врахуванням компенсації та коригування, у розмірі 2 645 779, 56 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що працював на посаді командира повітряного судна Ан-24 в ДАП «Львівські авіалінії». Рішенням від 20 грудня 2012 року у справі № 22ц-88/12 Апеляційний суд Львівської області стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на його користь суму доплати до середнього заробітку у зв`язку з незаконним відстороненням від льотної роботи за період з 07 листопада 2007 року до 05 травня 2008 року. Рішенням від 18 січня 2013 року у справі № 1309/10133/12 Залізничний районний суд м. Львова змінив дату звільнення з 05 травня 2008 року на 17 лютого 2009 року. Проте, з 06 травня 2008 року до дня звільнення перерахунок відповідачем не здійснювався, хоч, на переконання позивача, доплата до заробітної плати мала бути здійснена до 17 лютого 2009 року включно.

ОСОБА_1 зазначав, що згідно з інформацією роботодавця та його пенсійною справою з веб-порталу Пенсійного фонду України роботодавець нарахував та виплатив заробітну плату і сплатив соціальні внески та податки виключно до травня 2008 року. За період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року роботодавець не нарахував і не сплатив заробітну плату, пенсійні внески та податки, позбавив його страхового стажу за цей період, а також не провів індексацію, компенсацію, коригування заробітної плати, що вплинуло на нарахування розміру пенсії.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

ДАП «Львівські авіалінії» заперечувало проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим та не доведеним належними і допустимими доказами.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 16 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, Сихівський районний суд м. Львова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що трудові відносини між сторонами припинені 05 травня 2008 року, а за період до цієї дати, починаючи з 07 листопада 2007 року (день відсторонення від польотів), його право на отримання заробітної плати відновлено шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У період з 05 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року позивач фактично не працював, адже не існує судового рішення про визнання цього періоду вимушеним прогулом. Зміна дати звільнення обумовлена виключно затримкою у видачі позивачу трудової книжки, за що на відповідача покладено відповідальність у виді стягнення середнього заробітку за цей період.

Отже, на переконання суду першої інстанції, відповідач правомірно не здійснював нарахування позивачу заробітної плати протягом цього часу, оскільки така виплачується за виконану роботу, яку ОСОБА_1 в спірний період не виконував. У протилежному випадку, наведена ситуація призвела б до подвійного отримання працівником коштів від підприємства як заробітної плати, так і середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки, що поставило б у нерівне положення працюючих працівників.

З наведених підстав суд першої інстанції виснував, що у відповідача немає боргу за заробітною платою перед позивачем у визначеній ним сумі. Відтак не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про індексацію заробітної плати та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Суд апеляційної інстанції також зробив висновок про те, що трудові відносини з позивачем припинилися з 05 травня 2008 року, відновлені датою видачі трудової книжки 17 лютого 2009 року та саме з цієї дати позивач вважається звільненим з роботи, тому немає підстав для стягнення середнього заробітку із врахуванням компенсації, індексації, оскільки позови з цього приводу розглядалися і задоволені судами.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 09 вересня 2022 року із використанням системи «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, не передаючи справи на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначив, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), щодо порядку застосування частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України

(далі - КЗпП України);

- суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 18 жовтня 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі, а ухвалою від 06 березня 2023 року призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України), відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 працював на посаді командира повітряного судна Ан-24 2АЕ з 16 лютого 2005 року.

Наказом ДАП «Львівські авіалінії» від 05 травня 2008 року № 137/к ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням від 26 грудня 2011 року у справі № 22-ц-4046/11 Апеляційний суд Львівської області стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 05 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, в розмірі 22 119, 44 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000, 00 грн.

Рішенням від 18 січня 2013 року у справі № 1309/10133/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2013 року, Залізничний районний суд м. Львова зобов`язав ДАП «Львівські авіалінії» змінити дату звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 - з 05 травня 2008 року на 17 лютого 2009 року. Суд відмовив у задоволенні інших позовних вимог про стягнення заборгованості за заробітною платою у сумі 98 014, 26 грн, зобов`язання виконати пункти Галузевої угоди та колективного договору, стягнення 10 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що обов`язок відповідача виплатити середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 22 119, 44 грн виник 26 грудня 2011 року, а за період після цієї дати до ухвалення цього рішення поріг індексації не перевищив 101 %, тому підстав для індексації немає.

Відповідний запис на виконання згаданого судового рішення внесено відповідачем у трудову книжку позивача під номером 23.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ від 23 травня 2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1309/10133/12, виданого 26 березня 2013 року Залізничним районним судом м. Львова, про зобов`язання ДАП «Львівські авіалінії» внести зміни у трудову книжку щодо дати звільнення ОСОБА_1 з 05 травня 2008 року на 17 лютого 2009 року, закінчено.

Рішенням від 04 червня 2015 року у справі № 462/8526/14-ц Залізничний районний суд м. Львова стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексації та компенсації за період з 05 травня 2008 року до 04 червня 2015 року в сумі 1 583 279, 32 грн та 10 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що відповідач не виплатив середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 22 119, 44 грн.

Також суди встановили, що рішенням від 20 грудня 2012 року

у справі № 2-34/11 Апеляційний суд Львівської області стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 доплату до середнього заробітку за період з 07 листопада 2007 року до 05 травня 2008 року в розмірі 13 250, 56 грн та на відшкодування моральної шкоди - суму в розмірі 5 000, 00 грн.

Рішенням від 04 квітня 2013 року у справі № 462/723/13-ц Залізничний районний суд м. Львова стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» накористь ОСОБА_1 35 506, 60 грн різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07 листопада 2007 року до 30 січня 2013 року у зв`язку з невиплатою заборгованості за заробітною платою в розмірі 13 250, 56 грн.

Рішенням від 04 червня 2015 року у справі № 462/2418/15-ц Залізничний районний суд м. Львова стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» накористь ОСОБА_1 різницю середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07 листопада 2007 року до 04 червня 2015 року в розмірі 63 399, 85 грн та 10 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою заборгованості за заробітною платою у розмірі 13 250, 56 грн.

Постановою від 25 лютого 2020 року у справі № 462/4598/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року, Львівський апеляційний суд стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену доплату до середнього заробітку за період з 05 червня 2015 року до 31 грудня 2018 року в розмірі 115 251, 41 грн. Апеляційний суд врахував, що відповідач не виплатив позивачу доплату, що є частиною заробітної плати, в розмірі 13 250, 56 грн, згідно з рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року, а також врахував період, за який компенсаційні виплати вже стягнуті судовим рішенням на користь позивача.

Рішенням від 02 серпня 2021 року у справі № 462/2666/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, Залізничний районний суд м. Львова стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» накористь ОСОБА_1 компенсаційні виплати за період з 01 січня 2019 року до 01 червня 2021 року в розмірі 1 992, 88 грн. Суд врахував існуючу заборгованість за заробітною платою в розмірі 13 250, 56 грн та періоди, за які компенсаційні виплати вже стягнуті судовими рішеннями на користь позивача.

Також суди встановили, що ДАП «Львівські авіалінії» з 24 липня 2019 року перебуває в стані припинення та на час розгляду справи реорганізація підприємства шляхом його приєднання до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» не завершена.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Щодо існування заборгованості за заробітною платою

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача борг за заробітною платою за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року із врахуванням компенсації та коригування в розмірі 2 645 779, 56 грн.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з тих підстав, що позивач протягом періоду з 05 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року фактично не працював, а зміна дати звільнення обумовлена виключно затримкою у видачі трудової книжки, за що на відповідача покладено відповідальність у виді стягнення середнього заробітку за цей період. Отже, відповідач правомірно не проводив нарахування позивачу заробітної плати протягом цього часу, оскільки така виплачується за виконану роботу, яку ОСОБА_1 в спірний період не виконував.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що трудові відносини з позивачем припинилися з 05 травня 2008 року, відновлені датою видачі трудової книжки 17 лютого 2009 року, та саме з цієї дати позивач вважається звільненим з роботи, тому немає підстав для стягнення середнього заробітку із врахуванням компенсації, індексації, оскільки позови з цього приводу розглядалися і задоволені судами.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).

Верховний Суд вважає зазначені доводи касаційної скарги обґрунтованими з таких підстав.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій стані 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Згідно з частиною четвертою статті 235 КЗпП України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тож вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

В Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. У разі визнання звільнення незаконним держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, оскільки є заробітною платою.

У справі, що переглядається, суди встановили, що рішенням від 18 січня 2013 року у справі № 1309/10133/12, яке набрало законної сили 18 березня 2013 року, Залізничний районний суд м. Львова зобов`язав ДАП «Львівські авіалінії» змінити дату звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 з 05 травня 2008 року на 17 лютого 2009 року .

Також суди встановили, що рішенням від 26 грудня 2011 року

у справі № 22-ц-4046/11 Апеляційний суд Львівської області стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року в розмірі 22 119, 44 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судовими рішеннями у справах № 22-ц-4046/11 та № 1309/10133/12 встановлено, що правомірною датою звільнення позивача є день видачі йому трудової книжки - 17 лютого 2009 року, а не 05 травня 2008 року, а також на підставі частини четвертої статті 235 КЗпП України стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, в розмірі 22 119, 44 грн, який, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), є заробітною платою.

З наведених підстав помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно не здійснював нарахування позивачу заробітної плати за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, оскільки така виплачується за виконану роботу, яку ОСОБА_1 в спірний період не виконував. Такий висновок суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позивач вважається звільненим з 17 лютого 2009 року, тобто з дня видачі трудової книжки. Однак безпідставним є висновок апеляційного суду про те, що немає підстав для стягнення середнього заробітку із врахуванням компенсації, індексації, оскільки позови з цього приводу розглядалися і задоволені судами.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції не з`ясував дійсної суті спору, оскільки вимог про стягнення середнього заробітку із врахуванням компенсації, індексації ОСОБА_1 не заявляв. Такі вимоги позивач пред`явив у справі № 462/8526/14-ц та рішенням від 04 червня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексації та компенсації за період з 05 травня 2008 року до 04 червня 2015 року в сумі 1 583 279, 32 грн та 10 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що відповідач не виплатив середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 22 119, 44 грн.

Натомість у цій справі ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням від 20 грудня 2012 року у справі № 22ц-88/12 Апеляційний суд Львівської області стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на його користь доплату до середнього заробітку у зв`язку з незаконним відстороненням від льотної роботи за період з 07 листопада 2007 року до 05 травня 2008 року. В подальшому дату його звільнення було змінено, проте з 06 травня 2008 року до дня звільнення 17 лютого 2009 року перерахунок не проводився. На переконання позивача, доплата до заробітної плати, зокрема у зв`язку з незаконним відстороненням від льотної роботи, мала бути здійснена до 17 лютого 2009 року включно. Саме з наведених підстав ОСОБА_1 просив стягнути суму боргу за заробітною платою за зазначений період з урахуванням компенсації та коригування.

Відтак, доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, підтвердилися.

У розрахунку заборгованості за заробітною платою позивач зазначив, що недоплата заробітної плати за кожен робочий день становить 253, 95 грн та складається із заборгованості в розмірі 169, 71 грн та недоплати за відсторонення від польотів в розмірі 84, 24 грн. За період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, тобто за 210 робочих днів, борг становить 53 328, 89 грн, а з урахуванням коригування та компенсації, станом на 20 квітня 2021 року, заборгованість за заробітною платою становить 2 645 779, 56 грн.

Верховний Суд врахував, що позивач належно не аргументував підстави та порядок нарахування ним заборгованості в розмірі 169, 71 грн за кожен робочий день у період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року. Отже, вимоги про стягнення цієї заборгованості є недоведеними.

Додатково враховано, що у листопаді 2012 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, зокрема про стягнення заборгованості за заробітною платою за період з 05 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року в розмірі 98 014, 26 грн, й рішенням від 18 січня 2013 року у справі № 1309/10133/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2013 року, Залізничний районний суд м. Львова відмовив у задоволенні цієї вимоги за безпідставністю.

Водночас Верховний Суд врахував, що у січні 2008 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про стягнення доплати до середнього заробітку у зв`язку з незаконним відстороненням його від виконання польотів. Рішенням від 20 грудня 2012 року у справі № 2-34/11 Апеляційний суд Львівської області стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» накористь ОСОБА_1 доплату до середнього заробітку за період з 07 листопада 2007 року до 05 травня 2008 року в розмірі 13 250, 56 грн.

Таке рішення суд апеляційної інстанції обґрунтовував висновками про незаконне відсторонення позивача від льотної роботи, яке призвело до зменшення розміру належної йому заробітної плати. При визначенні доплати суд погодився із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, згідно з яким недоплата за один робочий день після відрахування податків та зборів становить 84, 26 грн, а за весь період такого відсторонення (122 робочі дні) - 10 279, 72 грн. З урахуванням індексу інфляції загальна сума боргу становить 13 250, 56 грн.

У подальшому рішенням від 18 січня 2013 року у справі № 1309/10133/12, яке набрало законної сили 18 березня 2013 року, Залізничний районний суд м. Львова зобов`язав ДАП «Львівські авіалінії»внести зміни щодо дати звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 з 05 травня 2008 року на 17 лютого 2009 року .

Тобто дату звільнення ОСОБА_1 змінено з 05 травня 2008 року на 17 лютого 2009 року.

У період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року позивач з вини роботодавця не виконував льотну роботу, а відтак йому безпідставно не нараховувалася та не виплачувалася відповідна доплата, розмір якої з урахуванням обставин, встановлених рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року у справі № 2-34/11, становить 84, 26 грн за один робочий день.

Доказів іншого розміру недоплати за відсторонення від польотів у матеріалах справи немає, як і не надано доказів врахування цієї суми під час обрахування середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Крім того, такий середній заробіток стягнуто рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2011 року у справі № 22-ц-4046/11, тоді як право ОСОБА_1 на отримання доплати за виконання льотної роботи за увесь час незаконного відсторонення від польотів встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року у справі № 2-34/11.

Відповідач не надав доказів того, що позивач вже звертався до суду з вимогою про стягнення заборгованості за заробітною платою, яка складається з доплати за виконання льотної роботи за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, та суди ухвалили рішення, яке набрало законної сили, про відмову в задоволенні такої вимоги.

Отже, за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, тобто за 200 робочих днів, ОСОБА_1 не доплачені 16 852, 00 грн заробітної плати (сума з вирахуванням податків та зборів), а саме доплата за виконання польотів (84, 26 грн* 200 робочих днів), тому зазначена сума боргу за заробітною платою підлягає стягненню з ДАП «Львівські авіалінії».

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ДАП «Львівські авіалінії»не має заборгованості з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, є помилковими.

Щодо підстав для стягнення боргу за заробітною платою з урахуванням компенсації

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтями 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого

2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця.

Оскільки ОСОБА_1 не виплачено доплату за виконання льотної роботи за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року в розмірі 16 852, 00 грн, яка є складовою заробітної плати, тому зазначена сума підлягає компенсації відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та статті 34 Закону України «Про оплату праці».

Отже, з ДАП «Львівські авіалінії» на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів за період з 06 травня 2008 року до ухвалення Верховним Судом цієї постанови, оскільки доказів виплати зазначеної заборгованості за заробітною платою матеріали справи не містять.

Враховуючи офіційні дані Державної служби статистики України, величина приросту індексу споживчих цін за період з 06 травня 2008 року до 31 січня 2023 року становить 534, 774 % - 100 = 434, 774.

Відомості за лютий та березень 2023 року Державною службою статистики України на момент ухвалення Верховним Судом цієї постанови не опубліковані.

Сума компенсації невиплаченої заробітної плати у розмірі 16 852, 00 грн розраховується так: 16 852, 00 грн * 434, 774 : 100 = 73 268,11 грн, саме ця сума й підлягає стягненню з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню; з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за заробітною платою за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року з урахуванням компенсації в розмірі 90 120, 11 грн (16 852, 00 грн + 73 268,11 грн).

Щодо підстав для стягнення боргу за заробітною платою з урахуванням коригування

Відповідно до пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

З огляду на відкориговану заробітну плату в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV Порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Висновок щодо обчислення коефіцієнта, на який потрібно провести коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 182/5140/15-ц (провадження № 61-13032св19), згідно з яким коефіцієнт підвищення розраховується шляхом ділення величини посадового окладу, який установлений після останнього підвищення, на посадовий оклад, який був до підвищення (на дату звільнення).

У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року

у справі № 212/1268/13-ц (провадження № 61-13969св18) та від 14 квітня 2021 року у справі № 264/1072/19 (провадження № 61-21202св19) Верховний Суд зазначив, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей, таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, встановлених його статутом.

У справі, що переглядається, позивач не надав доказів того, що за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, тобто від попередньої дати звільнення до зміненої та остаточної дати звільнення, підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, тому невиплачена частина заробітної плати позивача не підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Безпідставним також є посилання ОСОБА_1 на те, що станом на вересень 2020 року мінімальна заробітна плата становила 5 000, 00 грн, тому усі виплати мають коригуватися на 12, 5 (5 000, 00 грн/400, 00 грн), оскільки під час вирішення питання про наявність підстав для коригування заробітної плати необхідною умовою є те, щоб підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів відбулося саме в спірний період, тобто в період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року, а не в майбутньому, коли сторони не перебувають між собою у трудових відносинах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд погодився з доводами касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), та неповне з`ясування ними обставин, що мають значення для справи.

Верховний Суд зробив висновок, що існує заборгованість за заробітною платою за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року в розмірі 16 852, 00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням компенсації, обрахованої на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за період з 06 травня 2008 року до 31 січня 2023 року, в розмірі 73 268,11 грн, а разом з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути 90 120, 11 грн.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини(частини перша-четверта статті 412 ЦПК України).

Розподіл судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 за подання позову, апеляційної та касаційної скарг не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від цієї сплати на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Верховний Суд зробив висновок про часткове задоволення касаційної скарги, скасував оскаржувані судові рішення та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову, стягнув з ДАП «Львівські авіалінії» на користь позивача заборгованість за заробітною платою з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 90 120, 11 грн.

Отже, з відповідача в дохід держави потрібно стягнути 901, 20 грн судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви (1 % від суми задоволених вимог), 1 351, 80 грн судового збору, що підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги (150 %ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) та 1 802, 40 грн судового збору, що підлягав сплаті при поданні касаційної скарги (200 %ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), а разом 4 055, 40 грн.

Враховуючи наведене, судовий збір в сукупному розмірі 4 055, 40 грн підлягає стягненню з ДАП «Львівські авіалінії» у дохід держави.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», третя особа - Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 заборгованість за заробітною платою з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 90 120, 11 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» в дохід держави судовий збір у розмірі 4 055, 40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко