Справа № 373/100/22
Номер провадження 2/373/25/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участю секретарки судових засідань Литвишко В.М.,

розглянув у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами Виконавчого комітету Переяславської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради, Виконавчий комітет Тетіївської міської ради, ОСОБА_2 про скасування усиновлення.

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив скасувати усиновлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було усиновлено дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14.06.2019 шлюб між сторонами припинено та 24.09.2019 місце проживання дітей визначено з батьком. За рішенням суду з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь дітей. У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду про позбавлення батьківських прав обох батьків по відношенню до обох дітей. Позов вмотивовано тим, що обоє батьків неналежним чином виконують батьківські обов`язки, застосовують до дітей фізичне та психологічне насильство, не проживають однією сім`єю, не виховують дітей в атмосфері нормальних сімейних цінностей та почуттів. У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування усиновлення щодо ОСОБА_3 . Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 не знав про психічний розлад ОСОБА_3 на момент усиновлення. Вищенаведені обставини свідчать про те, що обоє з батьків-усиновлювачів не забезпечують обом дітям сімейного виховання, не бажають жити однією сім`єю, отже усиновлення не відповідає інтересам дітей. Зазначене дає підстави для звернення з даним позовом до суду.

Представниця позивача направила до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій зазначила, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.01.2023 скасовано усиновлення ОСОБА_3 ОСОБА_2 , скасування усиновлення ОСОБА_4 на даний час недоцільне, а тому вона просить закрити провадження у справі у частині скасування усиновлення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . У зв`язку з цим від представниці позивача надійшло клопотання, в якому вона просить замінити ОСОБА_2 з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 02.02.2022 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання.

30.03.2022 на адресу суду надійшло клопотання представниці відповідачки - ОСОБА_5 про допит свідків.

Ухвалою суду від 11.04.2022 призначено судову психологічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 27.10.2022 поновлено провадження у даній справі та призначено до розгляду.

24.11.2022 до суду надійшла заява представниці позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.11.2022 справу призначено до судового розгляду по суті.

22.02.2023 на адресу суду надійшла заява представниці позивача про відмову від частини позовних вимог.

Ухвалою суду від 22.02.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо скасування усиновлення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4

22.02.2023 на адресу суду надійшло клопотання представниці позивача про заміну статусу ОСОБА_2 з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Клопотання судом задоволено.

В судовому засіданні представниця позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачка та її представниця позов визнали та просили його задовольнити.

Представниця третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради не заперечила щодо задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник не заперечили щодо задоволення позову.

Третя особа Виконавчий комітет Тетіївської міської ради свого представника в судове засідання не направила, заяв чи клопотань на адресу суд від них не надходило..

Судом встановлено наступні обставини:

Рішеннями Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2012 та 20.03.2013 позбавлені батьківських прав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно їх дітей ОСОБА_8 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями зазначених рішень.

Як вбачається з копії рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20.01.2014 задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про усиновлення дітей - ОСОБА_8 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, зазначеним рішенням внесено зміни до актових записів про народження дітей та змінено їх прізвища, по батькові, місце народження, батьками вказані позивачі.

Вказані зміни підтверджуються копіями свідоцтв про народження ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданим 12.03.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області та ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданим 13.03.2014 Виконавчим комітетом Галайківської сільської ради Тетіївського району Київської області.

Відповідно до копії рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.06.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням виконавчого комітету Переяславської міської ради від 24.09.2019 №403-21 надано ОСОБА_2 висновок про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 .

Судовим наказом, виданим Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області від 24.12.2019, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.12.2019, до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_3 повноліття, що підтверджується копією судового наказу.

На підставі зазначеного судового наказу державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2020 №60964721.

Відповідно до копії довідки про доходи від 05.11.2021 ОСОБА_1 працює в ТОВ «Костал Україна» на посаді фахівця та з її заробітної плати відраховуються аліменти.

Як вбачається з копії ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.09.2021 та примірника позовної заяви, ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Переяславської міської ради та Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, про позбавлення її та відповідача батьківських прав.

Як вбачається з копії ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.11.2021 та примірника позовної заяви ОСОБА_2 подав позов до Виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Виконавчого комітету Переяславської міської ради про скасування усиновлення.

Відповідно до копій висновків від 11.06.2013, виданих Тетіївською ЦРЛ про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дітей, ОСОБА_8 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають розлади психологічного і мовного розвитку, код F80, F84.

Згідно з копіями виписок з медичних карток ОСОБА_3 від 19.06.2019 та 19.08.2020 діагноз психічного розладу ОСОБА_3 змінився з F80, F84 на F90.1 та в подальшому на F06.8.

Психологинею ЦПРПП Переяславської міської ради ОСОБА_10 10.10.2021 та 13.10.2021 було проведено проективні методики з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , інформацію по яких надано суду.

Також, 07.04.2022 було проведено проективну методику з ОСОБА_3 інформацію по якій також надано суду.

Як вбачається з копії акту обстеження житлово-побутових умов від 11.11.2021 №52, відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , має двох дітей: ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , народжену ІНФОРМАЦІЯ_2 , розлучена, діти проживають разом із батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 . Участі у вихованні дітей не приймає.

Відповідно до інформації з Переяславської ЗОШ І-ІІ ступенів №2 від 11.11.2021 №212, з моменту зарахування ОСОБА_3 до школи в 2019 році мати ОСОБА_1 в освітньому процесі участі не брала: батьківські збори не відвідувала, з учителями не спілкувалась, станом навчання дитини не цікавилась, не переймалась шкільним і позашкільним життям сина, вихованням ОСОБА_11 не займалась.

Згідно з інформацією з Переяславської ЗОШ І ступеня №6 від 11.11.2021 №2012, протягом останніх двох років мати не цікавилась навчанням, вихованням, розвитком та інтересами дитини ОСОБА_4 . Жодного разу не відвідала батьківських зборів та заходів у закладі освіти. Жодного звернення з боку матері до класного керівника щодо успіхів чи проблем дочки не було.

Як вбачається з копії листа Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 10.11.2021 №298, ОСОБА_3 проходив реабілітацію у стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з 02.09.2021, як дитина з інвалідністю. Жоден із батьків не провідує хлопчика та не забирає на вихідні чи святкові дні.

Згідно з довідкою Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 06.04.2022 №94, ОСОБА_3 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проходив реабілітацію на цілодобовому перебуванні в стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з 02.09.2021.

Зазначеним центром 07.04.2022 видано характеристику на ОСОБА_3 , де зазначено, що дитина з 02.09.2021 отримує реабілітаційні послуги в стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з діагнозом: наслідки органічного ураження ЦНС змішаного генезу у формі гіперкінетичного розладу, розладу поведінки з опозиційно-викликаючими розладами, розладу поведінки з опозиційно-викликаючими розладами, з важкістю соціального функціонування в дитячому віці, з ускладненням вторинною параціальною затримкою комунікативної поведінки, з делінквентивними проявами з підвищеними показниками психопатизації, емоційних і вищих когнітивних передумов психічного розвитку.

Як вбачається з копії листа Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 08.04.2022 №103, ОСОБА_3 проходив реабілітацію у стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з 02.09.2021, як дитина з інвалідністю. Перебував у відділенні цілодобово. За час перебування мама хлопчика жодного разу не провідала дитину. Батько приносив ліки, одяг, тощо по дзвінку працівників закладу. Навчальним процесом чи здоров`ям ОСОБА_11 батьки не цікавилися зовсім.

Як вбачається з копії листа Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 14.11.2022 №299, ОСОБА_3 проходив реабілітацію у стаціонарному відділенні комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та дітей групи ризику з 02.09.2021, як дитина з інвалідністю. Навчальним процесом чи здоров`ям ОСОБА_11 , його подальшою долею батьки не цікавилися зовсім.

Відповідно до довідки лікаря-психіатра КНП «Переяславська БЛІЛ» від 05.01.2023, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП КОР «КОЦМЗ» з 23.11.2022 за направленням лікаря-психіатра.'

Згідно з копією виписки з медичної картки ОСОБА_3 від 23.11.2022 діагноз психічного розладу ОСОБА_3 - F06.8.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.01.2023 задоволено позов ОСОБА_2 про скасування усиновлення малолітнього ОСОБА_3 у зв`язку з доведеністю обставин, передбачених п. 2 ч.1 ст. 238 СК України.

14.02.2023 ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову від позовних вимог у справі за її позовом до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Переяславської міської ради та Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Переяславської міської ради, про позбавлення її та відповідача батьківських прав.

Відповідно до висновку експерта №595 від 08.09.2022 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, у психоемоційному стані ОСОБА_3 відмічаються: тривожність, переважання зниженого настрою, тривала емоційна напруга, самообвинувачувальні тенденції, почуття самотності, безсилля та непотрібність, фіксованість на сімейній ситуації, що склалась, невпевненість у собі. Такі психоемоційні зміни виникли внаслідок сімейної ситуації (система поглядів виховання обох батьків до дитини, систематичні фізичні покарання, теперішня ізоляція від родини, ситуація розлуки з сестрою), що є психотравмуючими для дитини.

Згідно з висновком експерта №594 від 08.09.2022 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, у теперішній час індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_1 не впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з тривалою відсутністю реальної участі матері у вихованні дітей. Внаслідок сімейної ситуації (використання систематичних фізичних покарань, ізоляції від родини) у ОСОБА_3 зафіксовані негативні зміни в психоемоційному стані.

Відповідно до висновку експерта №593 від 08.09.2022 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, притаманні ОСОБА_2 індивідуально-психологічні особливості у вигляді активності, цілеспрямованості, комунікабельності, намаганні дотримуватись соціально-прийнятних форм поведінки, соціальносприйнятливі настанови діяльності у поєднанні із його бажанням виховувати малолітню ОСОБА_12 , заперечення фізичних методів впливу на неї, емоційною близькістю з дитиною та включеність у її життя загалом можуть слугувати засадами для відчуття благополуччя дитини та її нормального розвитку.

Однак, притаманна ОСОБА_2 система виховання по відношенню до ОСОБА_13 формує у неї на сьогодні негативні емоційні реакції (ситуаційні тривожні очікування та насторога щодо наслідків власної поведінки, тривога при неможливості виконання окремих настанов батька) та нестійкість самооцінки, невпевненість у собі, та у перспективі може обумовлювати безініціативність, несамостійність, проблеми в міжособистісному спілкуванні, появу психосоматичних розладів. Система виховання ОСОБА_2 потребує обов`язкової психологічної корекції.

З урахуванням тривалої відсутності виховного впливу та системного спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , наявні у підекспертного індивідуально-психологічні властивості на сьогодні не мають впливу на відчуття благополуччя та психічний розвиток дитини. Внаслідок сімейної ситуації (використання систематичних фізичних покарань, ізоляція від родини) у дитини відмічаються негативні зміни в емоційному стані й натепер.

Згідно з висновком експерта №592 від 11.08.2022 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, у психоемоційному стані ОСОБА_4 відмічаються ситуаційна тривожність та знижений настрій, реакції розгубленості в нетипових ситуаціях (поза межами вікових можливостей несамостійність поведінки), певні побоювання стосовно майбутнього брата, невпевненість у собі, недеференційоване намагання слідування настановам батька з відповідними тривожними переживаннями. Такі емоційні зміни є наслідком сімейної ситуації (система виховання, розлучення батьків, ізоляція брата від родини). Відсутність зміни виховних настанов близького оточення матиме негативні наслідки для подальшого психічного розвитку дитини (проблеми в підлітковому віці, міжособистісні конфлікти, занижену самооцінку, невпевненість у собі, психосоматичні розлади).

Допитана в судовому засіданні експертка ОСОБА_14 щодо висновків експерта №№592-595 роз`яснила, що зазначені висновки стосуються стилю виховання батьками ОСОБА_15 та ОСОБА_11 та наслідків такого стилю виховання. Мати дітей не виховувала, у зв`язку з чим не було її впливу на виховання дітей останні роки. Батько вплинув на ОСОБА_16 також тим, що сказав їй, що це мати її залишила, у зв`язку з чим ОСОБА_17 вже «не хоче будь-якої матері». ОСОБА_17 сприймає як сім`ю батька, а мати ні. ОСОБА_17 знає, що ОСОБА_11 у медичному закладі через те, що він «дістав» батька та відчуває і свою провину у цьому. Батько казав ОСОБА_18 , що вона знайде брата, коли виросте. Також стиль виховання ОСОБА_15 батьком щодо «заборон» негативно впливає на її поведінку, вона стала відповідальною за батька. ОСОБА_11 з мамою не контактував, бо не впізнав її. Казав, що вона його фізично карала. Він розуміє, що більше до батьків та сестри не повернеться, але батьків сприймає. Переклав на себе вину за те, що перебуває у лікувальному закладі, сприймає це як покарання за свою поведінку. Аналогічно приймає цю ситуацію і ОСОБА_17 . Психіатр встановив, що посттравматичний стресовий розлад ОСОБА_11 є наслідком фізичних покарань та розлучення із сестрою. Батьки обидва били його й по попі, й по обличчю та негативно вплинули на його стан. Батько визнавав побиття ОСОБА_11 кропивою по попі. ОСОБА_11 хоче батьків, сім`ю, разом з сестрою. Він знає, що у нього психічний розлад. Діти один одному довіряють та відчувають себе родиною.

Свідок ОСОБА_10 (психологиня ЦПРПП Переяславської міської ради) повідомила, що родину ОСОБА_19 знає близько 8 років, а ОСОБА_16 близько 6 років, коли вона пішла у школу. Працювала з обома дітьми. Діагноз ОСОБА_11 знає, але тільки з 5-го класу, хоча відхилення спостерігалися з 1-го класу. Його стан прогресував, що проявлялося в активно-агресивній поведінці на перервах. Проявлявся аутизм, відстороненість від інших дітей. Складно були проводити з ним зайняття. Вірогідніше за все ускладнення відбулись через розірвання шлюбу батьків. З цього приводу спілкувалася лише з ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не бачила. ОСОБА_17 є соціально активною дитиною. Відхилень не спостерігалося. Тяжила до батька, а не до мами. Сприймає всіх близьких, крім мами. ОСОБА_11 висловлювався, що хоче бути з татом, а з мамою емоційної прив`язки не має, оскільки «вона їх кинула». Поведінка ОСОБА_11 провокувала агресивну поведінку батьків по відношенню до нього. Діти забезпечувалися однаково добре. Між дітьми близькі стосунки як брата та сестри.

Судом за участі сторін, їх представників, представників третіх осіб, психолога та педагога заслухано окремо одного від одного малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_17 розказала, що брат з ними не проживає, бо він хворий, але не знає, де він. Батько сказав, що він не може з ними жити, через що вона засмучується. Батько не казав, чому ОСОБА_11 не повертається. Хотіла б, щоб він повернувся. Сім`єю називає батька, бабусю та брата. Їй подобається жити з батьком та бабусею. Батько іноді ОСОБА_11 дарував книжки, що б він вчився. Подружки іноді приходять до неї додому. З ними гуляє. Вчиться на комп`ютері. Коли приїжджав ОСОБА_20 , гралися, було весело. Мама не наважується приходити. Батька не боїться.

ОСОБА_11 повідомив, що вчиться у 2 школі, зараз живе у садочку, ніхто його не ображав. Спілкувався з сестрою. Сумує за нею. У залі судових засідань впізнав батьків. Зазначив, що спілкувався з ними, але не згадав про що. Особисто спілкувався з батьками зрідка. Телефоном спілкувався більше з мамою. До садочка жив разом з батьком та сестрою, а мама окремо. Коли вона жила окремо, з ним не спілкувалася та не зустрічалася. Мама один раз вітала з днем народження, коли приїжджала до тата. Подарунки дарувала сестра, мати дарувала солодощі, а батько подарунки, наприклад телефон. Більше подобається жити вдома. Коли жив у садочку та у лікарні сестра не приходила, а мама декілька разів приходила. Вчителі до нього приходять, у школу не ходить. Батьки сварилися на нього через те, що не слухався: пішов з будинку, ображав сестру. Батько казав, що мама пішла до іншого, а мама казала, що батько її ображав. Раніше траплялося, що він обзивав дітей, а зараз такого не робить. Хотів би жити з батьками та сестрою. Коли пішла мама, він та сестра сумували за нею.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ст. 32, 51 Конституції України, ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII (далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 цієї статті держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2, 6 ст.12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:

1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання;

2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення;

3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка доказів та аргументів учасників справи:

У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У постанові ВС від 23.06.2022 у справі № 175/1713/20 зроблено висновок про те, що в контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. З метою недопущення порушення інтересів дитини ч. 1 ст. 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів та судової практики дають підстави для висновку, що підстави скасування усиновлення, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 238 СК України, характеризуються тим, що сам факт усиновлення, тобто юридичного виникнення прав та обов`язків між усиновлювачами та дітьми, не відповідає інтересам останніх, не створює умов для сімейного виховання, отже обставини мають бути такими, що не можуть бути виправлені у першу чергу усиновлювачами, але мають бути вжиті заходи з метою реалізації якнайкращих інтересів, насамперед у межах інституту сім`ї.

За встановлених судом обставин вбачається, що відповідачка разом із на той час її чоловіком зробили свідомий вибір щодо усиновлення двох дітей, які є рідними братом та сестрою. При цьому вбачається, що батьки здійснювали спільне виховання дітей протягом близько 5 років до розірвання шлюбу. Відповідачка з власної ініціативи припинила виконувати покладені на неї обов`язки щодо виховання дітей. Очевидних ознак неблагополучності відповідачки судом не встановлено. Однак встановлено, що відповідачкою застосовувалися по відношенню до дітей, насамперед до сина - ОСОБА_3 , фізичні покарання. Невідповідні способи виховання та залишення відповідачкою сім`ї негативно вплинули на психоемоційний стан ОСОБА_3 . Відповідачка умисно ухилялася протягом близько 3 років від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до обох дітей. Навіть поміщення сина до лікувального закладу не підштовхнуло відповідачку до будь-якого спілкування та виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього. Відповідачка ухилялася від спілкування з сином ОСОБА_11 й після його виписки з лікувального закладу. При цьому, відповідачка подавала до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав як її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 , так і її самої по відношенню до обох дітей.

Також встановлено, що ОСОБА_3 не втратив емоційного зв`язку з відповідачкою та бажає відновлення спілкування з нею. ОСОБА_4 в силу свого віку та тривалої відсутності відповідачки у своєму житті не асоціює її як члена сім`ї, але ідентифікує як мати.

Отже, з досліджених судом доказів не вбачається, що між відповідачкою і дітьми склалися, незалежно від її волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання нею своїх батьківських обов`язків. При цьому вбачається, що встановлені судом обставини свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, що відповідає підставі позбавлення батьківських прав, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, та може бути нею виправлено, якщо вона виявить відповідне бажання.

Водночас, перед судом не заявлено вимог щодо позбавлення батьківських прав, що, зважаючи на засаду диспозитивності, не підлягає розгляду у межах цього позову.

Зважаючи на викладене, на підставі ст. 2, 3, 10, 11-13, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

1.Відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

2.Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Виконавчий комітет Переяславської міської ради, - місцезнаходження: вул.Богдана Хмельницького, 27/25, м. Переяслав, Бориспільський район, Київська область;

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Служба у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради, - місцезнаходження: вул.Шевченка, 22-А, м.Переяслав, Бориспільський район, Київська область, 08400;

Виконавчий комітет Тетіївської міської ради, - місцезнаходження: вул.Януша Острозького, 5, м.Тетіїв, Київська область, 09800;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено 22.03.2023.

Суддя: Д. В. Свояк