Справа № 303/4413/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Жук Лариса Борисівна, до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватна нотаріуска Мукачівського районного нотаріального округу Щербан Ольга Павлівна про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Жук Лариса Борисівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2022 року, ухвалене суддею Костем В. В.,

у с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Жук Л.Б., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» (після зміни найменування і надалі - АТ «Ощадбанк», банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватна нотаріуска Мукачівського районного нотаріального округу Щербан О.П. про визнання договору про іпотечний кредит та іпотечного договору недійсними.

Позов обґрунтував тим, що 05 квітня 2007 року між ним та відповідачем АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатське обласне управління банку було укладено договір про іпотечний кредит № 70504/3, за умовами якого банк начебто надав йому кредит на придбання житлового будинку з надвірними спорудами у розмірі 22 400 доларів США на строк до 04.04.2027.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором того ж дня між ним та банком буцімто було укладено ще нотаріально посвідчений іпотечний договір, який зареєстрований у реєстрі за № 1386, відповідно до якого він передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зазначав, що про наявність цих договорів і перебування його в статусі боржника він довідався лише у лютому 2020 року, коли йому зателефонував невідомий чоловік із виконавчої служби та запропонував йому принести документи (чеки) на підтвердження оплати по аліментам, де він і довідався про інші виконавчі провадженні відкриті відносно нього. Як виявилося, то ще з 2007 року в різні роки банк вже двічі звертався до суду з позовом до нього про стягнення боргу і за цей період були відкриті виконавчі провадження на виконання заочних судових рішень, а предмет іпотеки - житловий будинок уже реалізовано. Стверджував, що всі ці події відбувалися без його відома й участі, як незрячої особи та інваліда 1 групи з дитинства по зору.

Звертав увагу і на те, що підписуючи якісь документи, то він їх не читав узагалі, оскільки не міг це зробити фізично через свою сліпоту. Фактично його знайомий попросив бути лише поручителем, а тому він і погодився. При цьому ані працівники банку, ані нотаріуска йому вголос тексти договору про іпотечний кредит та іпотечний договір не зачитували, що також узгоджується з пунктом 9.1 договору про іпотечний кредит та змістом іпотечного договору, а відтак його було введено в оману під час підписання ним цих договорів, оскільки наміру отримувати кредит і передавати нерухоме майно в іпотеку він не мав.

Посилаючись на наведені вище обставин просив суд визнати недійсними договір про іпотечний кредит № 70504/3 від 05.04.2007 та іпотечний договір № 1386 від 05.04.2007.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2022 року у задоволенні цього позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Жук Л.Б., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга загалом мотивована тими ж доводами, які наведені в позовній заяві та яким місцевим судом не надано належної оцінки, а також тим, що суд не взяв до уваги документи, які посвідчують, що він є особою з інвалідністю 1-ої групи по зору з дитинства, та безпідставно вказав у судовому рішенні про те, що ним не подано жодного доказу на підтвердження неможливості самостійно прочитати зміст оспорюваних правочинів. Окрім цього, у кредитній заявці, на яку посилається відповідач, і яку взяв до уваги суд, узагалі не зазначено даних про його інвалідність. Також не відповідає дійсності наведена в цій заявці інформація про його місце роботи, трудовий стаж та заробітну плату, оскільки він, будучи особою з інвалідністю 1-ої групи з дитинства, ніколи не був працевлаштованим, не отримував заробітної плати, а єдиним його доходом була й є лише пенсія.

Стверджував, що власником житлового будинку він став лише формально та цим будинком не користувався, не розпоряджався, а кредитні кошти взагалі ніколи не отримував. Натомість став боржником та залишився без житла та без засобів до існування.

Зазначав і те, що приватною нотаріускою, яка посвідчувала договори, порушено Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме пункт 16, яким установлено, що якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, окрім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Однак зазначених дій нотаріуска не зробила, що безумовно впливає на дійсність посвідчуваного правочину.

Звертав увагу і на те, що розгляд цієї справи безпідсавно відбувався в порядку спрощеного позовного провадження і без повідомлення учасників справи, оскільки він у своїй позовній заяві про розгляд справи в такому порядку суд не просив та предметом спору є іпотечний кредит у розмірі 22 400 доларів США, що значно перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що мало наслідком розгляд даної справи лише в загальному позовному провадженні.

З огляду на наведені вище обставини просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Жук Л.Б., строк на апеляційне оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє представник - адвокат Мартиняк В.В., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Зазначав банк, що позивач ОСОБА_1 власноручно написаною ним розпискою підтвердив факт ознайомлення його з умовами кредитного договору та погодився з ними, а також він отримав другий примірник цього договору. Водночас згідно з кредитною заявкою поданою позивачем до установи банку від 03.04.2007, то він звернувся з проханням надати йому кредит на придбання житла у розмірі 22 400 доларів США, де в розділі «Застереження» цієї заявки, ОСОБА_1 вказував наступне: «Інформацію з питань основних економічних та правових вимог щодо надання іпотечного кредиту отримав від банку в письмовій формі. З умовами кредитування ознайомлений і визнаю їх для себе прийнятими». Відтак доводи апелянта про введення його в оману при укладенні кредитного та іпотечного договорів не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в даному випадку, на відмінну від обману (певні навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про наслідки правочину, які насправді не можуть наступити) ОСОБА_1 у повній мірі отримав очікувані наслідки від отриманих правочинів, а саме отримання бажаної суми кредиту для придбання нерухомості.

У судовому засіданні представник відповідача АТ «Ощадбанк» - адвокат Василечко А.В. щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив із підстав наведених у відзиві на неї, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить поштова відмітка про відсутність позивача-апелянта ОСОБА_1 за вказаною ним суду адресою місця проживання, а відтак, на підставі пункту 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається йому врученою. Також від третьої особи приватної нотаріуски Щербан О.П. 13.04.2023 до Закарпатського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. За таких обставин їх неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 03 квітня 2007 року ОСОБА_1 подав до ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заявку з проханням надати йому кредит у розмірі 22 400,00 доларів США, зазначивши свої анкетні і паспортні дані, відомості по освіту, зайнятість, соціальний та сімейний стан, а також указав щодо забезпечення кредиту пропонує будинок і земельну ділянку орієнтованою вартістю 161 000 гривень. Водночас у застереженнях зазначено, що є згода дружини на отримання ним кредиту та надання майна в іпотеку, інформацію з питань основних економічних та правових вимог щодо надання іпотечного кредиту отримав від банку в письмовій формі, та з умовами кредитування ознайомлений і визнає їх для себе прийнятими (а.с.74,75).

Із метою виконання вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк 03.04.2007 повідомив позивача про умови кредитування, в яких зафіксована інформація щодо умов кредитування, в тому числі щодо виду кредиту, цільового використання, форми кредитування, розміру відсоткової ставки, типу відсоткової ставки, валюти кредиту, його розмірів, форми повернення кредиту, дострокового погашення, строку кредитування. У цьому повідомленні ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений з усіма наявними в установі ВАТ «Ощадбанк» умовами кредитування, з описом відмінностей між ними, отримав всі необхідні роз`яснення щодо купівлі будинку і земельної ділянки (а.с.76).

У подальшому 05 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 70504/3, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 22 400,00 доларів США зі сплатою 12% річних за користуванням кредитом, строком на 20 років. Кредит надавався для придбання жилого будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 /пункти 1, 2 Кредитного договору/ (а.с.77 на звороті - 79).

При цьому кожна сторінка вказаного договору підписана позичальником ОСОБА_1 , а пункт 9.1 Кредитного договору містить застереження, що цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту договору.

Також із копії власноруч написаної розписки від 05.04.2007 видно, що ОСОБА_1 ознайомлений з умовами цього кредитного договору та погоджується з ними та отримав другий його примірник (а.с.80).

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 05 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 також було укладено і нотаріально посвідчений за реєстровим № 1386 іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк України» було передано житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.81-84)

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2008 року у справі № 2-3360/08, що набрало 13.01.2009 законної сили, зазначений кредитний договір розірвано, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» суму боргу у розмірі 172 167,13 гривень (а.с.90).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено в ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Як констатовано у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 229-230 ЦК України правочини, учинені під впливом помилки або обману, є оспорюваними.

У частині першій ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення ст. 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел із боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отож, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/ (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Спростування презумпції правомірності правочину є процесуальним обов`язком позивача.

Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Схожі правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 522/24006/17, від 26 липня 2022 року у справі № 760/21633/15, які, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуються апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів погоджується з правильністю висновків місцевого суду про те, що позивачем не доведено того, що через вади свого зору він не міг ознайомитися зі змістом оспорюваних договорів. Натомість матеріалами справи підтверджено, що під час укладення спірних договорів сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, оскільки позичальнику ОСОБА_1 було надано всю необхідну інформацію щодо умов кредитування в іноземній валюті на придбання нерухомого майна з подальшою її передачею в іпотеку, а відтак доводи апелянта щодо його необізнаності з укладеним як кредитним договором, так і іпотечним договором не узгоджуються з наявними у матеріалах справи доказами.

Водночас у пункті 10.1. іпотечного договору вказано, що такий сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується їх підписами та сторони повністю розуміють предмет і зміст цього договору.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач використав кредитні кошти за цільовим призначенням, обумовленим в кредитному договорі, а саме уклав того ж дня (що й оспорювані правочини 05.04.2007) нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу жилого будинку від 05.04.2007 (а.с.85) та зареєстрував за собою право власності на спірний будинок, про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно від 12 квітня 2007 року (а.с.86), а відтак це спростовує доводи позивача-апелянта про укладення ним начебто договору поруки, а не спірних договорів, та не отримання ним кредитних коштів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Жук Лариса Борисівна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 липня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді