КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/1017/23
Провадження № 2-о/947/95/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Великодолинська сіська рада

Одеського району Одеської області,

про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 06.01.2023 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту свого проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що він ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідком чого відкрилась спадщина на належне померлій за час життя майно. Заявник зазначає, що він є єдиним спадкоємцем до майна ОСОБА_2 , якою також при життя було складено заповіт на його ім`я. Разом з тим, як зазначає заявник, що ОСОБА_2 через тяжку хворобу та потребу у сторонньому догляді, до своєї смерті, переїхала мешкати до нього ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком чого, приймаючи, що особа, яка мешкала разом зі спадкодавцем за однією адресою на дату відкриття спадщину, вважається такою, що прийняла спадщину, заявник стверджує, що він вважав себе прийнявши спадщину, яка залишилась після смерті його матері, однак коли він звернувся 04.11.2022 року до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, він дізнався, що пропустив строк на прийняття спадщини, а відповідний факт проживання матері з ним за однією адресою на час її смерті, необхідно підтвердити відповідним рішенням суду.

Приймаючи викладене, заявник посилається на те, що вказані обставини, змусили його звернутись до суду з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, який потрібен для подальшого оформлення спадкових прав на спадщину, яка залишилась після смерті його матері.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.01.2023 року прийнято вказану заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

29.03.2023 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника заявника та витребувано з Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області належним чином завірену копію спадкової справи №666/2022, заведеної до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.04.2023 року на виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшли витребувані докази з Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області.

У судове засідання призначене на 09.05.2023 року сторони по справі не з`явились, однак:

- 09.05.2023 року до суду надійшла заява від представника заявника про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності;

- 28.03.2023 року до суду надійшла заява від представника заінтересованої особи Великодолинської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання заяви в повному обсязі та розгляду справи за відсутності заінтересованої особи.

Приймаючи подання сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності у відповідності до положень ст. 211 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 09.05.2023 року за відсутності сторін по справі, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, надавши оцінку усім доказам по справі та кожному доказу окремо, суд дійшов до висновку про задоволення заяви, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Судом встановлено, що за наслідком смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник ОСОБА_1 04.11.2022 року звернувся з відповідною заявою до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини, на підставі якої 04.11.2022 року заведено спадкову справу №666/2022.

Під час розгляду справи, судом було витребувано належним чином завірені копії вказаної спадкової справи, з якої вбачається, що за час життя ОСОБА_2 , яка проживала за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, 13.06.1997 року склала заповіт, яким на випадок свої смерті заповіла усе належне їй майно сину ОСОБА_1 . Зазначений заповіт посвідчений 13.06.1997 року секретарем виконавчого комітету Великодолинської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №54.

У відповідності до наявної в матеріалах спадкової справи інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №70526242 від 04.11.2022 року, стан вказаного заповіту, складеного 13.06.1977 року, зареєстрованого в реєстрі за №54, за номером у спадковому реєстрі №68340666, значиться чинним.

Також у матеріалах спадкової справи відсутня будь-яка інформація про інших спадкоємців до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного вбачається, що заявник є спадкоємцем до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та має право на спадкування за заповітом. Інформація про інших спадкоємців відсутня.

04.11.2022 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області надано листа на ім`я ОСОБА_1 , про відмову у прийнятті спадщини з підстав пропуску строку на прийняття спадщини.

Разом з тим, заявник ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 станом на час відкриття спадщини, що є датою смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявник вірно обрав спосіб звернення до суду шляхом подання цієї заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 , станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великодольницької сільради Біляївського району Одеської області від 09.09.2021 року за №2017, наявною в матеріалах спадкової справи №666/2022.

Разом з тим, як вбачається заявник ОСОБА_1 , який є спадкоємцем і сином померлої ОСОБА_2 , зареєстрований з 16.06.1993 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 10.07.1997 року Київським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я заявника та отриманою судом довідкою з Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області.

У відповідності до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПЛАТАН» від 03.03.2023 року за №б/н вбачається, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з яким без реєстрації проживала його матір ОСОБА_2 , по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, як вбачається, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в КУ «Міська поліклініка №20», що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого за №04А-4, заведеною на її ім`я 02.10.2017 року.

У зазначеній медичній довідці зазначено місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, у відповідності до декларації №0001-Т2ЕН-ХР00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, яка укладена 31.07.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено місце фактичного проживання/перебування та адресу для надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи вищевикладене, суд вважає докази надані заявником належними, допустимими, за наслідком чого у суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому є доведеним факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала станом на день своєї смерті разом з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою його місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_2 безпосередньо перебувала на медичному обліку по день смерті.

Також судом встановлено, що заявлений факт необхідний заявникові по справі для оформлення спадкових прав після смерті матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом не встановлено можливе порушення прав та інтересів третіх осіб, за наслідком встановлення заявленого факту, з урахуванням визнання Великодолинською сільською радою Одеського району Одеської області, заявлених вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, суд приходить до висновку обґрунтованість і наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 76-82, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), заінтересована особа: Великодальницька сільська рада Одеського району Одеської області (місцезнаходження: 67668, Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Богдана Хмельницького, 3), про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.