05.05.2023 Справа № 363/3798/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Редкач М.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

16.11.2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні власністю, а саме частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати по сплаті судового збору та затрат на правову допомогу покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 03.07.2010 року по 29.11.2021 р. сторони перебували у шлюбі, під час якого ними спільно 29.05.2014 р. було придбано в рівних частинах кожному квартиру АДРЕСА_2 . Після розлучення в вищезазначеній квартирі продовжує проживати його колишня дружина - Відповідач, яка змінила замки на вхідних дверях квартири, що зробило неможливим його потрапляння до спільної квартири за її відсутності. Отже, йому фактично позбавлено можливості дбати про своє майно та користуватися ним. Він неодноразово звертався до Відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майно, але вона відмовляється і взагалі ігнорує всі його пропозиції та вимоги. ОСОБА_2 не визнає його права на дану квартиру та вважає, що вона належить лише їй. Всі його оспроби вирішити питання користування спільним майном закінчуються непорозумінням та сварками, навіть доходило до звернень до Вишгородського РУ ГУНП в Київській області. На підставі викладеного, Позивач змушений звернутися до суду із вищезазначеною позовною заявою.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.01.2023 року було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що у ОСОБА_4 не має ключей від квартири, а отже і вільного доступу до неї, а тому він змушений знімати квартиру.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити. Пояснили, що після розірвання шлюбу позивач з ними не проживає, з 25.02.2022 року виїхала з дітьми до Івано-Франківської області, а з березня 2022 рок перебуває з дітьми в Польщі. Отже, вона не має можливості чинити перешкоди, оскільки знаходиться в Польщі. Зазначили, що ключі від квартири залишили Позивачу. Зазначили, що відповідач не чинить перешкод позивачу у користуванні спільною квартирою, оскільки ключі від спільної квартири нею були передані у присутності дітей. З березня 2022 р. та по сьогоднішній день відповідач разом з дітьми перебувають у Польщі та взагалі не користуються спільною квартирою, факт того, що позивач має доступ до спільної квартири та користується нею також підтверджується перепискою між сторонами у Viber. Звернення Позивача до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області 11.01.2022 р. свідчить про виникнення конфліктної ситуації між ними, однак не підтверджує вчинення останньою перешкод у користуванні житлом.

Допитаний неповнолітній свідок ОСОБА_5 пояснив, що коли вони на машині з папою та мамою виїжджали до Польщі, мама віддала папі ключі від квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказуванняне може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в шлюбі, який зареєстровано 03.07.2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України, про що зроблено відповідний актовий запис № 1353 (а.с.18).

В період шлюбу у сторін народилися малолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , в яких сторони записані їх батьками (а.с. 49-51).

29.05.2014 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» («Продавець») та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 («Покупці») укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 4-251/к, за умовами якого за цим Договором Продавець продає, а Покупці придбають на 2 особи в рівних долях майнові права на квартиру АДРЕСА_4 (п. 1.1. Договору) (а.с. 14).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 35297023 від 23.03.2015 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться в приватній частковій власності (розмір частки 1/2) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 20).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 35297313 від 23.03.2015 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в приватній частковій власності (по частки) ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_4 , виданий 23.03.2015, видавник: Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції у Київській області (а.с. 19).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області по справі № 363/3539/21 від 29.11.2021 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.18).

На даний час в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані сторони.

Відповідач у даній квартирі не проживає, так як з березня 2022 року перебуває з дітьми в Польщі. Дану обставини суд приймає до уваги, адже жодних заперечень сторонами не подано та не спростовано позивачем.

З довідка Початкової школи № 1 ім. Першого Маршала Польського Йозефі Пілсудського від 12.01.2023 р. № S.P.4318.02.2023, вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_5 , з 01.09.2022 року відвідує заняття 2с класу в Початковій школі номер 1 в Сулеювках (а.с. 89-90); довідка Початкової школи № 1 ім. Першого Маршала Польського Йозефі Пілсудського від 12.01.2023 р. № S.P.4318.02.2023, згідно якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в Сулеювку за адресою АДРЕСА_5 , з 01.09.2022 року відвідує заняття 5 класу в Початковій школі номер 1 в Сулеювках (а.с. 91, 93); Повідомлення про присвоєння ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , номера ідентифікаційного коду ОСОБА_11 (а.с. 92, 94).

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що на неодноразові прохання позивача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, відповідач не вчиняла жодних дій, а тому просить усунути перешкоди у користуванні спільною власністю.

Наполягаючи на своїх позовних вимогах позивач надав суду в якості доказу лист Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 07.02.2022 року.

Так, зі змісту листа вбачається, що ОСОБА_4 звертався до управління поліції з приводу нібито конфлікту з колишньою дружиною, яка обмежує його доступ до квартири.

В ході виконання матеріалу було встановлено, що Вишгородським РУП ГУНП в Київській області не встановлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та прийнято рішення матеріали заяви по перевірці списати.

Аналізуючи зміст даного листа від 07.02.2022 року суд приходить до висновку, що він не може прийматися судом в якості належного та допустимого доказу чинення перешкод у користуванні майном, оскільки з нього неможливо встановити, що дійсно ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою або замінила замки від вхідних дверей.

Будь-яких доказів, які б підтверджували факт чинення перешкод у користуванні спірним майном, зміни замків у квартирі, у зв`язку із чим позивач звернувся до органів поліції із відповідною заявою у січні 2022 року позивачем не подано, а відтак написана заява з цього питання не може бути достовірним доказом підтвердження таких дій з боку відповідача.

Інших доказів чинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою позивачем не надано.

Частинами 2, 4, 7 статті 41 Конституції У країни передбачано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Так, частинами 1, 2, 3, 5 стаття 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 321 ЦК України передбачено непорушність права власності . Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Стаття 358 ЦК України передбачає здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України).

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Повертаючись до матеріалів справи установлено, що у даному випадку виник спір між сторонами, які є співвласниками, щодо користування майном, набутим сторонами на підставі договору купівлі-продажу майнових прав під час перебування у шлюбі, а відтак позивач як співвласник не може втратити право користування таким майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЦК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначив, що на законних підставах має право користування у частці квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та така обставини не заперечується відповідачем, в той же час, позивачем не подано доказів того, що відповідач позбавила його доступу до житла та можливості користуватись житловим приміщенням за вказаною адресою шляхом вчинення перешкод.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів чинення перешкод позивачу у користуванні спірним майном. Крім того, обмежень у праві вселення з боку відповідача судом також не встановлено.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користування спірною квартирою, а тому у позові необхідно відмовити за недоведеністю.

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.05.2023 року.

Головуючий: М.Б.Баличева