ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4549/23 Справа № 209/2226/22 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід», третя особа - керівник комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» Бурчак Олександр Костянтинович, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» (далі - КП ДОР «Аульський водовід»), третя особа - керівник КП ДОР «Аульський водовід» Бурчак О.К., про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи його тим, що працювала в КП ДОР "Аульський водовід" на посаді старший бухгалтер з податкового обліку фінансового відділу та загальний стаж її роботи на підприємстві склав 22 роки.

Зазначала, що наказом №88-з від 12 вересня 2022 року її звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з наказом від 20 червня 2022 року за №295 «Про скорочення штату та чисельності працівників і внесення змін до структури та штатного розкладу підприємства». Підставою її звільнення є попередження про майбутнє звільнення за скороченням чисельності та штату працівників №1048/1-8 від 21 червня 2022 року, яким виводиться із штатного розкладу посада старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу.

Вказувала, що звільнення є незаконним, оскільки однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, чого відповідачем зроблено не було. На день видачі попередження №1048/1-8 від 21 червня 2022 року про майбутнє звільнення, у новому штатному розкладі були наявні вільні вакансії, які відповідали її спеціальності та кваліфікації, зокрема: нові вакансії при зміні структури бухгалтерії; вільні посади згідно з декретною відпусткою працівників; нові посади в інших відділах.

Посилаючись на те, що їй були запропоновані вакансії виключно з кваліфікаційним пониженням та мінімальним посадовим окладом, чим порушено законодавство про працю, запропоновані вакансії не відповідали рівню її кваліфікації, освіті, досвіду, що свідчить про незаконність її звільнення, а тому просила суд ухвалити рішення, яким поновити її на посаді старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу в КП ДОР «Аульський водовід» з 13 вересня 2022 року; стягнути з КП ДОР «Аульський водовід» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 вересня 2022 року до дня поновлення її на роботі.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивачка ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що під час її звільнення роботодавець порушив вимоги закону. Наполягала на тому, що вона мала переважне право залишитися на роботі та, що у відповідача були вакантні посади, які відповідають рівню її кваліфікації та які не були їй запропоновані. Вона працювала протягом тривалого часу та жодних нарікань на її роботу не було.

22 травня 2023 року відповідач КП ДОР «Аульський водовід» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначали, що на підприємстві мало місце скорочення працівників та ними під час звільнення позивачки за скороченням було дотримано усіх норм законодавства, запропоновано усі наявні посади від зайняття яких вона відмовилася.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 14 липня 2000 року була прийнята в КВП ДМР «Дніпродзержинськводоканал» на посаду контролера в абонентський відділ. 01 серпня 2002 року переведена бухгалтером з податкового обліку в бухгалтерію управління.

21 червня 2022 року генеральним директором О.Бурчак КП ДОР «Аульський водовід» винесено попередження ОСОБА_1 - старшому бухгалтеру з податкового обліку фінансового відділу Кам`янського ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» про внесення змін у штатний розклад підприємства, на підставі наказу №295 від 20 червня 2022 року «Про скорочення штату та чисельності працівників і внесення змін до структури та штатного розкладу підприємства», яким виводиться із штатного розкладу посада старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу та попереджено її про майбутнє звільнення з 12 вересня 2022 року з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Попередження отримано ОСОБА_1 22 червня 2022 року.

Наказом №88-з від 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з КП ДОР «Аульський водовід» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників.

Відповідно до штатного розкладу від 31 грудня 2021 року №424 в КП ДОР «Аульський водовід» з 01 січня 2022 року введена посада старшого бухгалтера з податкового обліку у кількості 1 одиниця.

Згідно штатного розкладу від 12 вересня 2022 року №434 в КП ДОР «Аульський водовід» виведена посада старшого бухгалтера з податкового обліку.

З довідки від 24 жовтня 2022 року №АУ00-000059, виданої КП ДОР «Аульський водовід», вбачається, що відповідач ОСОБА_1 працювала в КП ДОР «Аульський водовід» з 31 грудня 2022 року по 12 вересня 2022 року на посаді старшого бухгалтера з податкового обліку. Дохід за період з 01 січня 2022 року по 12 вересня 2022 року склав 255 437,14 грн.

Наказом №295 від 20 червня 2022 року, виданим КП ДОР «Аульський водовід», виведена із штатного розкладу керівників, професіоналів, спеціалістів та фахівців Кам`янського водопровідно-каналізаційного господарства КП ДОР «Аульський водовід», в т.ч. посада старшого бухгалтера з податкового обліку в кількості 1 шт.од., з яким 22 червня 2022 року позивачка ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис.

06 липня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило позивачку ОСОБА_1 , що з 07 липня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада діловода відділу діловодства, з посадовим окладом згідно штатного розкладу 10 520 грн. У вказаному повідомленні ОСОБА_1 поставила свій підпис, про те, що не згодна на переведення.

05 серпня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило ОСОБА_1 , що з 05 серпня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада контролера водопровідного господарства відділу з реалізації послуг населенню, з посадовим окладом згідно штатного розкладу 8 736,00 грн. У вказаному повідомленні ОСОБА_1 поставила свій підпис, про те, що не згодна на переведення.

23 серпня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило позивачку ОСОБА_1 , що з 24 серпня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада касира (бухгалтерія), з посадовим окладом згідно штатного розкладу 10 715,00 грн. У вказаному повідомленні ОСОБА_1 поставила свій підпис, про те, що не згодна на переведення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, оскільки на час звільнення позивачки, відповідачем було дотримано усіх вимог законодавства. Про майбутнє вивільнення її попереджено завчасно. Запропоновані посади вакантні на підприємстві, від яких вона відмовилась. Докази того, що у відповідача станом на день звільнення позивачки були вакантні посади які б відповідали її спеціальності та кваліфікації відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У відповідності до положень статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року №61-9655св18.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Підприємство, відповідно до частини третьої статі 64 Господарського кодексу України, має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.

Згідно із статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органам місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

За вимогами частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18 (провадження №61-13980св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 (провадження №11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цих висновків».

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року у справі №444/2600/19, провадження №61-13999св20, від 22 липня 2021 року в справі №456/57/20, провадження №61-6288св21, від 23 липня 2021 року в справі №766/12805/19, провадження №61-7098св21, від 27 серпня 2021 року в справі №712/10548/19, провадження №61-10299св21, від 09 грудня 2021 року в справі №646/2661/20, провадження №61-7496св21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі №345/1663/18 (провадження №61-1072св20) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано вимог законодавства.

Так, дійсно у відповідача КП ДОР «Аульський водовід» мало місце скорочення штату. Про вказане скорочення позивачку було завчасно попереджено. Також їй було запропоновано ряд вакантних посад, від яких вона відмовилась, та доводи апеляційної скарги даного факту не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі №333/4222/19 (провадження №61-2971св21) зазначено, що «за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При визначенні працівників із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Кваліфікаційний рівень робіт, що виконуються, визначається залежно від вимог до освіти, професійного навчання та практичного досвіду працівників, здатних виконувати відповідні завдання та обов`язки. Для висновку про наявність переваги при залишенні на роботі працівника перш за все повинно бути з`ясовано, чи є рівними кваліфікація та продуктивність праці вивільненого працівника порівняно із залишеним на роботі, за яким роботодавцем визнане переважне право. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. У випадку, коли роботодавцем при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці звільнено працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, суд може констатувати порушення положень статті 42 КЗпП України і, як наслідок, незаконність звільнення дій роботодавця».

Втім жодних доказів того, що роботодавець віддав комусь переважне право на залишення на роботі на посаді на яку могла б претендувати позивачка у матеріалах справи немає, а тому посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на саме її переважне право на залишення на роботі відхиляються.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров