Справа № 456/6/20
Провадження № 2-с/456/8/2023
УХВАЛА

про повернення заяви про скасування судового наказу

07 березня 2023 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2020 суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янівим Н.М. винесено судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 заборгованості за послуги водопостачання в розмірі 37210,11 гривень та сплаченого судового збору по 24,05 гривень з кожного /а.с. 13/.

01.03.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 подали заяву про скасування судового наказу, яка обґрунтована тим, що про існування оскаржуваного судового наказу їм стало відомо тільки 24.02.2023, отримавши копію такого. З таким категорично незгідні, оскільки нарахування плати за послуги водопостачання відбувається з розрахунку 10 осіб. Проте за вказаною адресою проживає виключно 6 осіб, тобто боржники: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли. Звернення із даного роду заявою КП «Дрогобичводоканал» є непоодиноким та вже було предметом судового захисту в 2018 році. Окрім того, вважають, що заборгованість, яку стягнуто за судовим наказом, виникла як мінімум у 2009 році, тобто за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, що суперечить вимогам п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Суддя, розглянувши заяву про скасування судового наказу, дійшов висновку про її повернення, виходячи з наступного.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, судовий наказ, котрий просять скасувати заявники (боржники), був виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області ще 29.01.2020. Копія цього, копія судового наказу на виконання вимог ч. 1 ст. 169 ЦПК України 03.02.2020 супровідним листом за вих. № 1531/20 була надіслана судом боржникам рекомендованим листом із повідомленням про вручення (штрихкод: 878) та 08.02.2020 вручена адресатам особисто, що підтверджується долученим до матеріалів справи відстеженням.

Отже, заява боржників про скасування судового наказу подана ними після закінчення строку, визначеного у ч. 1 ст. 170 ЦПК України, у зв`язку з чим останні просять поновити зазначений строк як такий, що пропущений ними з поважних причин. Зокрема, такими причинами заявники (боржники) вважають отримання оскаржуваного судового наказу тільки 24.02.2023. Проте вказане спростовується матеріалами справи, оскільки наявні відомості про отримання оскаржуваного судового наказу боржниками ще 08.02.2020.

Також встановлено, що після набрання зазначеним вище судовим наказом законної сили такий був скерований стягувачем до примусового виконання. За результатом поданої стягувачем скарги на дії державного виконавця ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2020 визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. щодо винесення 02.06.2020 за № 19145 повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.01.2020 у справі №456/6/20 про солідарне стягнення з ОСОБА_5 на користь КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області 37210,11 грн заборгованості за послуги з водопостачання та 24,05 грн судового збору та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. від 02.06.2020 за №19145; визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. щодо винесення 02.06.2020 за № 19147 повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.01.2020 у справі №456/6/20 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , на користь КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області 37210, 11 грн заборгованості за послуги з водопостачання та 24,05 грн судового збору та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. від 02.06.2020 за №19147.

Встановлення вищенаведених обставин беззаперечно свідчить також і про те, що заявники не могли не знати про існування судового наказу, котрий просять скасувати.

З огляду на вказане, наведені боржниками обставини не свідчать про поважні причини, котрі б слугували підставами для поновлення їм строку для подання даної заяви про скасування судового наказу. Такі обставини, наведені заявниками, фактично свідчать про оспорювання ними правомірності винесення такого й не є тотожними з обставинами, котрі могли б свідчити про поважні причини пропуску процесуального строку.

Отже, суддя не знаходить підстав для поновлення заявникам строку, встановленого ч. 1 ст. 170 ЦПК України, для подання ними заяви про скасування судового наказу.

При цьому, суддя звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05; пункт 53 рішення від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02). Процесуальні строки є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення від 28 жовтня 1998 року в справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява № 28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», («Osman v. the United Kingdom»), заява № 23452/94; пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», («Kreuz v. Poland»), заява № 28249/95). У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява № 3236/03) Європейський Суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип «res judicata», особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини застосування судами держав-учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. Крім того, у даному конкретному випадку судове рішення у формі ухвали, що може бути постановлене за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу, про поновлення після спливу більш як трьох років замість передбачених п`ятнадцяти днів строку на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу та скасування цього судового наказу може порушити принцип правової визначеності.

В силу ч. 1 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого у ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Оскільки суддя, застосовуючи при розгляді цієї справи, з-поміж іншого, і Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, й наведену вище практику Європейського Суду з прав людини як джерело права, не знаходить підстав для поновлення заявникам строку, встановленого у ч. 1 ст. 170 ЦПК України, тобто строку на подання заяви про скасування судового наказу, а поновлення цього строку буде мати наслідком скасування судового наказу, котрий пред`явлений до виконання понад два роки тому, що, відповідно, призведе до порушення принципу правової визначеності, а тому приходить до висновку про повернення цієї заяви боржникам.

Повернення заяви про скасування судового наказу не перешкоджає зверненню заявників до суду із заявами, які забезпечать відновлення їхнього порушеного права (поворот виконання цього судового наказу в порядку, визначеному у ст. 444 ЦПК України, звернення із позовом в порядку позовного провадження).

Керуючись ст. 10, 13, 170-171, 260-261, 272 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування судового наказу повернути заявникам.

Копію ухвали про повернення заяви про скасування судового наказу надіслати боржникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України, для відома.

Роз`яснити також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що в силу пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору у розмірі 134,20 грн за подання заяви про скасування судового наказу може бути повернута за їх клопотанням за ухвалою судді.

Ухвала в силу положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо стадії розгляду судової справи за вебсторінкою:https://court.gov.ua/fair.

Ухвала складена та підписана суддею без її проголошення 07 березня 2023 року.

Суддя Л.В.Гула