Провадження № 2/522/5957/23
УХВАЛА

14 серпня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за матеріалами позовної заяви заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстройторг» про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними рішення засновника юридичної особи та акта прийому передачі, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстройторг», в якій він просить: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер: 47737814 від 11.07.2019 про реєстрацію права власності на будівлю, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; визнати недійсним рішення № 3 засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстройторг» від 28.05.2020 ОСОБА_1 про передачу нежитлової будівлі, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в якості внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстройторг»; визнати недійсним акт прийому передачі № 4204, 4205 від 28.05.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 у якості внеску до статутного капіталу передав Товариству з обмеженою відповідальністю «Астройторг» нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності: 32355364; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер: 52485659 від 02.06.2020 про реєстрацію права власності на будівлю, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Арстройторг»; визнати за Одеською міською радою право власності на будівлю, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя повинен перевірити, зокрема, належність справи до юрисдикції суду.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення позовної заяви, виходячи з наступного.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 454/1675/16, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК, ГК, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У ст. 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію ст.4 ГПК.

Відповідно до пунктів 3, 4, 10, 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Як слідує з позовної заяви, прокурор об`єднав в одній позовній заяві як позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства та які стосуються правовідносин між учасником товариства та самим товариством з приводу передачі нерухомого майна до статутного капіталу цього товариства, що оформлено актом, який оскаржується прокурором, як і за вимогою щодо скасування рішення про державну реєстрацію речового права на спірне майно, вчинене на підставі цих актів, яка є похідною від оскарження документів товариства (про визнання недійсним рішення № 3 засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстройторг» від 28.05.2020 ОСОБА_1 про передачу нежитлової будівлі, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в якості внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстройторг»; визнання недійсним акта прийому передачі № 4204, 4205 від 28.05.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 в якості внеску до статутного капіталу передав Товариству з обмеженою відповідальністю «Астройторг» нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності: 32355364; про визнання незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер: 52485659 від 02.06.2020 про реєстрацію права власності на будівлю, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Арстройторг») так і вимоги, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (про визнання незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер: 47737814 від 11.07.2019 про реєстрацію права власності на будівлю, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та визнання права власності), оскільки носять приватно-правовий характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За правилами ч. 4 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Прокурор з власної ініціативи об`єднав позовні вимоги без дотримання правил об`єднання позовних вимог.

Пунктом 2 частини 4 статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Разом з тим відсутні підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу про роз`єднання позовних вимог, оскільки роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 420/3956/20, провадження № 11-240заі20).

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з даною позовною заявою, прокурором порушено правила об`єднання позовних вимог, що є підставою для повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись п. 2 ч. 4 ст. 185, ст. 188 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстройторг» про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними рішення засновника юридичної особи та акта прийому передачі, визнання права власності - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА