09.10.2023 Справа № 363/4480/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Мацьовитій Я.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

представник позивача звернулася до суду з даним позовом, в якому просить зменшити ОСОБА_4 розмір аліментів, які з нього стягуються на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року на користь відповідачки на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 5 000 грн. до 2 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на погіршення матеріального стану через втрату роботи, погіршення стану здоров`я, оскільки в серпні 2020 року позивач отримав черепно-мозкову травму, струс головного мозку, в зв`язку з чим йому встановлено діагноз - астено-неврологічний синдром, тому на даний час він змушений постійно лікуватися. Крім того, зазначила, що у ОСОБА_4 утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 143 940 грн., яку він не в змозі погасити та в подальшому сплачувати розмір аліментів, що визначений рішенням суду у зв`язку із викладеним вище.

Відповідачка подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідно до доданих до позовної заяви копій медичних документів, симптоми та діагнози, які вказані в них, записувалися зі слів позивача та нічим об`єктивно не підтверджені. Також зазначила, що позивач втратив роботу не через стан здоров`я, а через постійні конфлікти з клієнтами. Після звільнення з ТОВ «ВП Інтерпрофіль» позивач офіційно ніде не працевлаштувався, продовжує торгувати металом, як фізична особа-посередник.

Просила звернути увагу суду, що під час розгляду справи про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 5 000 грн., останній визнав позовні вимоги та рішення про це не оскаржував. Жодних змін з моменту ухвалення рішення Вишгородським районним судом Київської області від 06 вересня 2021 року про стягнення з нього аліментів, як в матеріальному становищі, так і зі станом здоров`я у позивача не відбулося.

Крім того зазначила, що їхня спільна дитина потребує постійного догляду, лікування та розвитку, оскільки вона має затримку психічно-мовного розвитку. Малолітній син навчається в школі «Пізнайко», де, на відміну, від інших шкіл, є офлайн навчання, оскільки з таким діагнозом онлайн навчання неможливе. Лікуванням, доглядом та фінансовим забезпеченням дитини. відповідачка займається сама, оскільки позивач не сплачує аліменти на утримання сина та взагалі не цікавиться його життям. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача подала суду відповідь за відзив, в якому зазначила, що питання щодо проведення платного навчання сина з позивачем ніхто не узгоджував та про ці витрати він дізнався з відзиву на позовну заяву. Просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав.

Відповідачка подала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що законодавством не передбачено узгодження додаткових витрат з платником аліментів, враховуючи те, що позивач взагалі ухиляється від їх сплати. Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_4 не знав про ці витрати не відповідає дійсності. Просила відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав та пояснила, що ОСОБА_4 в 2018 році мав черепно-мозкову травму та на даний час змушений постійно лікуватися. Крім того, останній втратив роботу та на даний час ніде не працює, займається лікуванням, а також має значну заборгованість по сплаті аліментів, а тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн., в зв`язку з чим просить зменшити їх до 2 000 грн. Позивач проживає окремо від відповідачки у Володарському районі, місце його проживання і належність житла невідомо.

Представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позову з викладених підстав у відзиві.

Відповідачка в суді проти задоволення позову заперечила та зазначила, що травма позивача мала місце ще в 2018 році, коли вони перебували з ним у шлюбі, тобто ще до того, як прийнято рішення про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина. Крім того зазначила, що ОСОБА_4 не має мозкової травми, оскільки його вдарили в щелепу. Вважає. що фізичні вади для безробіття в нього відсутні. Позов про зменшення розміру аліментів вважає необґрунтованим, оскільки їхня дитина має вади зі здоров`ям, затримку психічно-мовного розвитку, відвідує логопеда та дефектолога. Крім того, ОСОБА_4 відмовляється від ще однієї усиновленої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічного батька якої цілеспрямовано позбавив батьківських прав. Також зазначил, що на даний час вона не працює, проживає з дітьми за рахунок фінансових збережень.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Матеріалами справи встановлено, що сторони з 10 жовтня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 07 грудня 2020 року і до повноліття дитини. Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 та 3 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач є особою працездатного віку, коли доказів неможливості працевлаштування, втрати роботи, суду не надано. Відтак, суд не може дійти висновку, що позивач внаслідок істотних змін наразі позбавлений можливості працевлаштуватися.

При вирішенні справи суд звертає увагу на те, що доказів про матеріальне становище сторін та їхні доходи суду не надано. Будь-які докази про доходи позивача, в тому числі, за період, починаючи з 2020 року, суду не надано. Позивач також не надав доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального становища.

Відсутність офіційного працевлаштування відповідача не є беззаперечним доказом відсутності можливості сплачувати аліменти. Позивач не надав доказів, які б підтверджували його скрутний матеріальний стан.

Що стосується доводів позову про погіршений стан здоров`я ОСОБА_4 внаслідок отриманої травми голови, то суд звертає увагу на те, що така травма мала місце ще за час шлюбу з відповідачкою, тобто до ухвалення 06 вересня 2021 року рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 5 000 грн. Тобто ці обставини вже існували на момент присудження аліментів до виплати у вказаному розмірі і саме на той час позивач будь-яких заперечень щодо цього не висловив, а позовні вимоги у вказаному розмірі визнав.

З наданих суду документів не можна дійти висновку, що після вересня 2021 року у позивача має місце таке погіршення здоров`я, яке б призвело до його непрацездатності, втрати роботи і зменшення доходу. Саме тільки існування у позивача астено-неврологічний синдрому про такі обставини свідчити не може і підставою для зменшення присуджених аліментів в розмірі 5 000 грн. згідно ст. 192 СК України не буде.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачка самостійно утримує малолітню дитину, яка має вади здоров`я, затримку психічно-мовного розвитку та потребує необхідного піклування, суд доходить висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України, що може негативно позначитися на інтересах малолітньої дитини.

За таких обставин, порушених прав позивача, які б підлягали захисту у цій справі, судом не встановлено, а тому в позові слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 279 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідка: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя