С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1377/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

26 вересня 2023 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Коробенко С.В. розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкодизавданої внаслідок незаконного притягнення до відповідальності.

ІI. Описова частина

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з цивільним позовом до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету на свою користь120000,00 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та рішень співробітників Департаменту патрульної поліції, внаслідок яких його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Коробенка С.В. від 24 листопада 2022 року Позивачу наданий строк на усунення недоліків.

21 лютого 2023 року Позивачем подано позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою від 23.02.2023 судом відкрите спрощене провадження у справі.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

17 квітня 2021 року в м. Ужгороді він був зупинений працівниками патрульної поліції, які звинуватили його в тому, що номерний знак на автомобілі, ким він керував, був недостатньо підсвітлений. У зв`язку з цим ними було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності №ЕАН №4078630 від 17.04.2021 за ч. 6 ст. 121 КпАП України.

Крім того, одночасно тими ж працівниками поліції відносно Позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №542500 за ознаками ч.1 ст.130 КпАП України.

Позивач вказує, що притягнення його до відповідальності було незаконним, у зв`язку з чим свою позицію він відстоював у суді.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.07.2021 в справі №308/5224/21 за його позовом було скасовано постанову №ЕАН №4078630 від 17.04.2021 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України.

Що ж стосується притягнення його до відповідальності за ст. 130 КпАП України, то Позивач вказує, що спершу постановою Ужгородського міськрайонного суду від 19.11.2021 в справі №308/5413/21 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Лише Закарпатським апеляційним судом було винесено постанову від 23.03.2022 про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, як стверджує Позивач, строк притягнення його до відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України тривав з 17.04.2021 по 22.07.2021 (три місяці і шість днів), а строк притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України тривав з 17.04.2021 по 23.03.2022 (11 місяців та 6 днів). А загальний строку притягнення його до відповідальності, як зазначає Позивач, тривав 14 місяців 12 днів.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Позивач просить стягнути з держави компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі не менше 1 мінімальної заробітної плати за 1 місяць перебування під судом. Такою компенсацією, як вважає Позивач, є сума в розмірі 120000 гривень, яку він просить стягнути на свою користь.

20 червня 2023 року Відповідач-1 (Департамент патрульної поліції) подав письмовий відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечив, наполягаючи на тому, що інспектор по відношенню до ОСОБА_1 діяв в межах своїх повноважень, а закриття справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України і скасування постанови за ч. 6 ст. 121 КпАП України не свідчить про завдання Позивачу будь-якої моральної шкоди.

У судове засідання сторони не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2021 року ОСОБА_1 під час керування автомобілем Toyota Camry, д/н НОМЕР_1 , був зупинений працівниками патрульної поліції в м. Ужгороді у зв`язку з недостатнім, на думку інспекторів, освітленням номерного знаку автомобіля. У зв`язку з цим відносно Позивача була винесена постанова серії ЕАН №4078630 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України.

Крім того, в цей же день відносно ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

07.04.2022 поліцейським СРПП ВП №2 (м. Бучач) Головного управління Національної поліції у Тернопільські області Романом Стасівим відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КпАП України.

В подальшому рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2021 №308/5224/21 постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України було скасовано.

Постановою того ж суду від 19.11.2021 в справі №308/5413/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, проте за результатами розгляду апеляційної скарги постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.03.2022 провадження в справі відносно нього було закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (за ч. 1 ст. 247 КпАП України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 4 вказаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач розмір моральної шкоди обраховував виходячи з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому Позивач не звернув уваги, що зазначений закон може бути застосований виключно при наявності підстав до відшкодування шкоди в порядку визначеному ст. 1176 ЦК України.

Як було зазначено вище, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Разом з тим, підставою для відшкодування шкоди у зазначеній справі є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, а спричинена позивачу шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

З зазначеного вбачається, що відсутні підстави до застосування ч. 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в частині визначення розміру моральної шкоди з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, були закриті провадження в двох справах про адміністративні правопорушення, наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди заданої Позивачу діями працівників поліції, які полягали у безпідставному винесенні постанови відносно нього за ч. 6 ст. 121 КпАП України та у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи наявні у справі матеріали, суд визнає факт заподіяння Позивачу моральної шкоди діями працівниками Департаменту патрульної поліції, спрямованими на безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення проступків, передбачених ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Враховуючи характер та обставини заподіяння моральної шкоди, обсяг доказів, наданих у підтвердження фізичних та душевних страждань Позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, аргументи, які покладені в основу судових рішень про закриття проваджень в справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд вважає розмір позовних вимог Позивача щодо стягнення моральної шкоди завищеними.

Так, Позивачу були спричинені моральні страждання, які є наслідком необгрунтованого притягнення його до відповідальності, вимушеного відшукання засобів правового захисту, відстоювання своєї позиції в суді, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідним стягнути з держави компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн, що є достатньою та адекватною компенсацією з огляду на обставини справи.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі, зокрема є відповідний орган, дії якого призвели до завдання Позивачу шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц, провадження № 61-13907св18 та від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18.

IV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України ст. 12, 141, 81, 263, 264, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з Держави через за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану незаконним діями співробітників Департаменту патрульної поліції компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-1: Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3; Ідентифікаційний номер юридичної особи 40108646;

Відповідач-2: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ідентифікаційний номер юридичної особи: 37567646.

Суддя: