Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/889/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.06.2023смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Єгорової Н.І..,

при секретареві: Маковецькій Л.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смст.Доманівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліцею Успіх Доманівської селищної ради Миколаївської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в уточненій редакції від 13.02.2023р., до Ліцею Успіх Доманівської селищної ради Миколаївської області про визнання незаконним звільнення з посади прибиральниці та поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за перід з 15.11.2022р. по 26.06.2023р. в сумі 52 104.96 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000грн. та судових витрат в розмірі 22000грн., посилаючись на те, що працюючи на посаді прибиральниці у ліцею «Успіх», 21 листопада 2022р. позивачка отримала копію наказа №184-к від 03.11.2022р. про звільнення її з посади з 15 листопада 2022р., у звязку із зменшенням чисельності прибиральниць на підстаіві п.2 ст.1 п.2 ст.3 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану та п.1ст.40 КЗпП України.

15.11.2022р. позивачка ознайомилася з копією наказу про її звільнення з посади , в якому було зазначено- трудовий договір з нею розірвати з 15.11.2022р., у трудовій книжці дату звільнення зазначити перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності. У звязку з тим, що в період видачі наказу вона перебувала на лікарняному , при ознайомлені з наказом вона поставила підпис і написала, що з ним не згодна..

21.11.2022р. ОСОБА_4 отримала трудову книжку із внесенням запису 19.11.2022р. про її звільнення з 15.11.2022р. відповідно до наказів № 184-к від 03.11.2022р. та у № 186-к від 15.11.2022р. В цей же день, вона отримала довідку про нараховану заробітнку плату за період 01.01.2022р. по 15.11.2022р.включно.

ОСОБА_4 вважає , що її звільнення було проведено з грубим порушенням трудового законодавства, що дає підстави для визнання її звільнення незаконним та поновленню на роботі..

Так, позивач вважає, що при звільненні її за п.1ст.40 КзпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці її повинні були попередити про майбутне звільнення не пізніше ніж за два місця. Крім того, вона мала переважне право на залишенні на роботі. Одночасно з попередженням про звільнення, їй повинні були запропонувати іншу роботу. Однак, зазначені вимоги трудового законодавства ліцеєм виконані не були.

Позивач вважає, що на її звільнення з посади вплинуло упереджене ставлення директора ліцею до неї. У звязку з її незаконним звільненням з роботи ОСОБА_5 втратила нормальні життеві

звязки та змушена докладати зусиль, щоб організувати своє життя., тому просить відшкодувати моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30000грн.

Позивач просить поновити її на роботі і стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 15.11.2022р. по 26.06.2023р. в розмірі 52104.96 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 22000 грн.

Крім того, позивач просить поновити строк звернення до суду, який вона пропустила з поважної причини. Отримавши наказ про звільнення 21.11.2022р., 20 грудня 2022р. вона до закінчення строку звернення до суду захворіла і знаходилася на амбулаторному лікуванні по 28 грудня 2022р. До суду звернулася після закінчення лікування 29 грудня 2022р. Період тимчасової непрацездатності підтверджує довідкою сімейного лікаря.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник-адвокат Поповська О.М. позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, поновити строк звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин, визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці, поновити її на роботі з 15.11.2022р., стягнути з учбового закладу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за перід з 15.11.2022р. по 26.06.2023р. в сумі 52 104.96 грн., стягнути моральну шкоду за незаконне звільнення та приниження цим її людської гідності в розмірі 30 000грн. та судові витрати в розмірі 22000грн. за надання адвокатом правничої допомоги. Представник позивача вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці відбулося з грубим порушенням трудового законодавства, а тому є всі підстави для її поновлення на роботі.

Представник відповідача- директор ліцею Успіх Богдан В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив в задоволені позову відмовити. На думку представника відповідача, викладеній у відзиву на позов, звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці у звязку із зменшенням чисельності прибиральниць відповідає вимогам Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану та вимогам Кодексу законів про працю України. Зменшення чисельності прибиральниць відбулося у звязку із зменшенням фінансування на оплату праці обслуговуючого персоналу. Скорочення чисельності обслуговуючого персоналу відбулося не тільки в ліцею , а і в філіях ліцею. Упередженого ставлення до відповідачки він не має, її припущення про даний факт необгрунтовані та надумані. Позивачкою пропущений строк звернення до суду без поважних причин, так як про звільнення з посади їй стало відомо ще 03.11.2022р. Факт перебування її на амбулаторному лікуванні з 20.12.2022р. по 28.12.2022р. дуже сумнівний і офіційно не підтверджений. Тому просить в задоволені всіх позовних вимог відмовити, так як вони документально не підтверджені.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2022р. до суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу посилаючись на те, що наказом від 03.11.2022р.за № 184-к вона була звільнена з посади прибиральниці з 15 листопада 2022р. у звязку із зменшенням чисельності прибиральниць на підставі п.2ст.1, п2 ст.3 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, п.1ст.40 КЗпП України.

15 листопада 2022р. вона була ознайомлена з даним наказом, з яким була не згодна, однак копію наказу отримала 21 листопада 2022р. в день виходу на роботу після закінчення лікування, так як перебувала на лікарняному з 03.11.2022р. по 18.11.2022р..

Позивачка просить поновити термін звернення до суду, який вона вважає розпочатим з 21 листопада 2022р. і закінчувався 21 грудня 2022р., однак з 20.12.2022р. по 28.12.2022р. вона перебувала на амбулаторному лікуванні і не мала можливості своєчасно звернути до суду з даним позовом.

Відповідно до наказу №121 від 03.11.2022р. Про зміни в організації праці обслуговуючого персоналу ліцею Успіх, у звязку із зменшенням коштів місцевого бюджету на оплату праці обслуговуючого персоналу (довідка головного розпорядника №218 від 24.10.2022р.), враховуючи, що учні ліцею навчаються дистанційно і не здійснюється їх підвіз , директором ліцею Успіх ОСОБА_6 прийнято рішення: внести зміни в організацію праці обслуговуючого персоналу ліцею Успіх- зменшити чисельність прибиральниць службових приміщень на 3,.5 штатні одиниці; передбачити можливість переведення водіїв автобусів на посади операторів котельні; передбачити можливість суміщення посад у філіях- медичної сестри і кухаря, комірника і кухаря.

З даним наказом обслуговуючий персонал ліцею був ознайомлений заступником директора з господарської роботи ОСОБА_7 на загальних зборах техперсоналу, які відбулися 03.11.2022р.

Наказом № 184-к від 03.11.2022р. директором ліцею Успіх було прийнято рішення-

звільнити ОСОБА_1 з посади прибиральниці ліцею Успіх з 15 листопада 2022р., у звязку із

зменшенням чисельності прибиральниць.

Наказом №186-к від 15.11.2022р. директором ліцею Успіх В.Богданом прийнято рішення- розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 з 15 листопада 2022р..головному бухгалтеру у день звільнення видати ОСОБА_1 письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільнені;;секретареві ОСОБА_8 у трудовій книжці зазначити дату звільнення ОСОБА_1 , яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність (ст.5 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану).

Відповідно до копій інформаційних довідок з електронної системи охорони здоровя ОСОБА_1 в період з 03.11.2022р. по 07.11.2022р., з 08.11.2022р. по 11.11.2022р., з 11.11.2022р. по 17.11.2022р., з 17.11.2022р. по 18.11.2022р. перебувала на лікарняному, у звязку з захворюванням загального характеру.

21.11.2022р. ОСОБА_1 була видана довідка № 36 від 21.11.2022р., про те, що вона дійсно працювала прибиральницею в ліцею Успіх Доманівської селищної ради , також зазначений розмір нарахованої та отриманої заробітної плати за період з 01.01.2022р. по 15.11.2022р.

Відповідно до копії трудової книжки, під номером 28 внесена запис 19.11.2022р., а саме- звільнити ОСОБА_1 з посади прибиральниці ліцею Успіх Доманівської селищної ради згідно п.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу №184-к від 03.11.2022р., наказу №186-к від 15.11.2022р.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази , суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виник трудовий спір, який регулюється Кодексом Законів про працю України та Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

Так, згідно ч 2 ст.1 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану- на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст.ст.43, 44 Конституції України.

Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.5 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану- у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи работодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у звязку з вагітністю та пологами, та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Частиною 2 ст.5 даного Закону передбачено, що у період дії воєнного стану норми ст.43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівнитка підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

В Прикінцевих положеннях Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану зазначено, главу ХІХ Прикінцеві положення Кодексу законів про працю Укравїни доповнити пунктом 2 такого змісту:

Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України Про організацію трудових відносин.

Згідно п.1 ч 1 ст.40 КзпП України- трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані работодавцем лише у випадках- змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч 2 ст.3 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану- у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою ст.32 та ст.103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України зазначено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі , організації.

Однак, частиною 4 цієї ж статті передбачено, що вимоги частин першої-третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у звязку із змінами в організації виробництва і праці, повязаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у звязку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом №121 від 03.11.2022р. керівництвом ліцею Успіх у звязку із зменшенням коштів місцевого бюджету на оплату праці обслуговуючого персоналу, враховуючи, що учні ліцею навчаються дистанційно вирішено- внести зміни в організацію праці обслуговуючого персоналу ліцею Успіх шляхом зменшення чисельності прибиральниць службових приміщень на 3,5 штатні одиниці. Даний наказ виданий в період дії воєнного стану, оголошеним Указом Президента України 24 лютого 2022р., продовженим до теперешнього часу.

З цим наказом були ознайомлені весь технічний персонал учбового закладу на загальних зборах, проведених заступником директора ОСОБА_7 , проти чого позивач не заперечувала в судовому засіданні.

Наказом № 184-к від 03.11.2022р. на підставі п1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнена з посади прибиральниці ліцею Успіх з 15 листопада 2022р. у звязку із зменшенням чисельності прибиральниць. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 21.11.2022р., про що свідчить її підпис під наказом.

Наказом № 186-к від 15.11.2022р.- вирішено розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 з 15 листопада 2022р. Секретареві ліцею наказано у трудовій книжці зазначити дату звільнення ОСОБА_1 перший робочий день,, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 15.11.2022р., про що свідчить її підпис під наказом.

Відповідно до запису в трудовій книжці, під номером 28 секретарем ліцею внесено запис 19.11.2022р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці ліцею Успіх відповідно до наказів № 184-к від 03.11.2022р. та наказу № 186-к від 15.11.2022р., про що свідчить фотокопія витягу.

Аналізуючи досліджені накази, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 була попереджена про зміну в організації праці обслуговуючого персоналу ліцею Успіх на рівні з іншими працівниками технічного персоналу на загальних зборах, шляхом оголошення даного наказу, про що позивач не заперечує. Даний факт був підтверджений в судовому засіданні свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ..

Зазначені свідки в судовому засіданні показали, що на зборах технічних працівників ліцею заступник директора ОСОБА_7 ознайомив всіх працівників із наказом директора про скорочення чисельності прибиральниць , зачитавши даний наказ у присутності всіх працівників. На зборах була присутня і ОСОБА_1 .

Підставою зменшення чисельності штату обслуговуючого персоналу стала довідка про зміни до кошторису на 2022р. від 24.10.2022р., затверджена Відділом освіти, культури, молоді та спорту Доманівської селищної ради , про що свідчить копія довідки, досліджена в судовому засіданні.

Таким чином, зміна в організації праці обслуговуючого персонала ліцея Успіх відбулася шляхом зменшення чисельності прибиральниць службових приміщень на 3,5 штатні одиниці. Даний наказ відповідає вимогам ч 1 п.1 ст.40 КЗпП України і доведений до працівників не пізніш як до запровадження таких умов, що відповідає ч 2 ст.3 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

Зменшення чисельності прибиральниць службових приміщень підтверджується Штатним розписом посад, які використовуються на 2022-2023рр. станом на 15.11.2022р., який досліджувався в судовому засіданні.

Зміна в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників передбачена ч 1 п.1 ст.40 КЗпП України.

В перід тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , яка перебувала на лікарняному з 03.11.2022р. по 18.11.2022р., наказом від 03.11.2022р. була звільнена з посади прибиральниці ліцею Успіх з 15 листопада 2022р. у звязку із зменшенням чисельності прибиральниць. Даний наказ відповідає вимогам ст.40 ч 1 п.1 КЗпП України та ст.5 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

У звязку з прийняттям даного наказу в період дії воєнного стану та з підставами, які виникли саме із-за воєнного стану, введеного в України, обмеженням дії ст.43 Конституції України, яка передбачає право на працю, суд вважає наказ про зміни в організації праці обслуговуючого персоналу відповідає вимогам закону.

Однак, на думку суду, дата звільнення, зазначена в наказі, була передчасною.

Частиною 1 ст.5 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану дозволено звільнення працівника під час воєнного стану у період його тимчасової непрацездатності, але із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Перший робочий день ОСОБА_1 був задокументований 19 листопада 2022р., про що свідчить запис про її звільнення у трудовій книжці.

Дата внесення запису у трудову книжку не вважається днем звільнення, так як в наказі про звільнення чітко зазначено дату звільнення 15 листопада 2022р. Розрахунки при звільнені бухгалтерією учбового закладу проводилися по день звільнення зазначеному у наказі, саме по 15 листопада 2022р., а не по день внесення запису про звільнення у трудову книжку.

Таким чином дату звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці визначено не правильно, з порушенням її права на отримсання заробітної плати за всі дні тимчасової непрацездатності.

Щодо переведення позивача на іншу роботу при звільнення у звязку із скороченням чисельності штату, суд вважає, що в період дії воєнного стану діють обмеження, передбачені Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, які обмежують і дію ст.43 Конституції України, а тому відсутність роботи та її фінансування дає право роботодавцю звільняти працівника без його згоди саме в період дії воєнного стану без надання іншої роботи.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про поновлення її на роботі, просила поновити строк звернення до суду, який вона пропустила, як вважає з поважної причини..

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Верховний Суд в оцінці застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах визнає обґрунтованим, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на оскарження рішення роботодавця про звільнення без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Встановлений статтею 233 КЗпП строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП). Стаття 234 КЗпП не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначатися судом у кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 2 3 3 КЗпП , мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес в отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри.

У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Із матеріалів справи вбачається, що з наказом про розірвання трудового договору ОСОБА_1 ознайомлена 15 листопада 2022р., про що свідчить її підпис під наказом від 15.11.2022р. за № 186-к.

Однак, копію наказу про звільнення з посади прибиральниці ОСОБА_1 отримала 21 листопада 2022р., що підтверджується її підписом під даним наказом.

Таким чином початком терміну звернення до суду , на думку суду є 21 листопада 2022р. До 21 грудня 2022р. позивачка мала право звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі.

Однак, посилаючись на амбулаторне лікування з 20.12.2022р. по 28.12.2022р., ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду.

На підтвердження факту лікування позивачкою надана суду довідка сімейного лікаря від 28.12.2022р. про перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні у період з 20.12.2022р. по 28.12.2022р. Даний факт підтверджується і дослідженою в судовому засіданні амбулаторною картою на імя ОСОБА_1 , в якій внесені записи лікарем про призначене лікування за даний період.

Відповідно до ст.76 ЦПК України- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до норм ЦПК- докази повинні бути належними ( ст.77 ЦПК України); допустими ( ст.78 ЦПК України), достовірними (ст.79 ЦПК України) та достатніми ( ст.80 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно листа директора Комунального некомерційного підприємства Доманівського центру первинної медико-санітарної допомоги №110 від 28.02.2023р. реєстрація громадян, які звертаються за наданням первинної медичної допомоги здійснюється шляхом внесення даних в Електронну систему охорони здоровя, яка ведеться на території всієї країни. Надання первинної медичної допомоги ОСОБА_1 лікарем ОСОБА_11 в ЕСОЗ не введено. Довідка про лікування видана з порушенням Правил документообігу в медичному закладі. КНП Доманівський ЦПМСД не може підтвердити факт перебування на амбулаторному лікуванні громадянки ОСОБА_1 в період з 20.12.2022р. по 28.12.2022р.

За таких обставин, суд вважає , що оскільки довідка про амбулаторне лікування видана з порушенням порядку реєстрації звернень громадян за наданням медичної допомоги і з цієї причини неможливо перевірити достовірність звернення ОСОБА_1 за наданням медичної допомоги, даний доказ є сумнівним, а тому суд вважає його не допустимим і не достовірним.

Дізнавшись про звільнення з посади 15 листопада 2022р., отримавши копію наказу про звільнення 21 листопада 2022р., позивачка пропустила строк звернення до суду без поважних причин, звернувшись до суду з позовом лише 29 .12.2022р., тоді як позовну заяву було складено 20.12.2022р., договір про надання правничої допомоги з адвокатом було укладено 20.12.202р. і відповідно до п1 Договору про надання правничої допомоги, адвокату було надано право на подання позову до суду.

На думку суду позивач та її представник мали всі можливості своєчасно звернутися до суду з даним позовом, однак пропустили його без поважних причин, що дає підстави суду для відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не навів достатніх та обґрунтованих підстав об`єктивної неможливості звернення до суду з позовом у передбачений статтею 233 КЗпП України строк.

Оскільки , позовні вимоги не підлягають задоволенню в частині визнання незаконним звільнення з посади прибиральниці і поновлення на роботі, відповідно позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 15.11.2022р. по 26.06.2023р. в розмірі 52 104.96 грн., із розрахнку 271.38 грн. одноденний заробіток помножити на 192 робочих дні, дорівнює 52104.96 грн., також не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач вважає що незаконне звільнення її з посади вплинуло на її моральний стан, принизило її людську гідність, а також вважає, що директор ліцею упереджено відноситься до неї і її звільнення відбулося саме з цієї причини, а тому просить стягнути з ліцею моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу, факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життевих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки підставою для стягнення моральної шкоди є порушення законних прав працівника, підтверджених рішенням суду, то в даному випадку у суда не виникає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки із-за пропустку строку звернення до суду позивачеві належить відмовити в задоволені позову в частині визнання незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці та поновлені її на роботі.

Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, позивачем не конкретизовано та необгрунтовано який саме наказ на її думку не відповідає вимогам закону і у випадку визнання якого незаконним дало б право на її поновлення на роботі.

За надання правничої допомоги по даній справі позивач витратила 22000 грн., що підтверджується розрахунком послуг , договором про надання правничої допомоги, ордером адвоката.

Відповідно до ст.141 ч2 п.2 ЦПК України у разі відмови в позові- судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на позивача.

Згідно Закону України Про судовий збір при звернені до суду з позовом про поновлення на роботі позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 141, 76-80,259,264, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ліцею «Успіх» Доманівської селищної ради, Вознесенського району, Миколаївської області про визнання незаконним звільнення з посади прибиральниці та поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в сумі 52 104.96 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 30000грн., судових витрат в розмірі 22000грн.- відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Н. І. Єгорова