Провадження № 22-ц/801/710/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 рокуСправа № 127/21730/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник позивача: адвокат Цвєтков Олексій Володимирович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію частини витрат на лікування за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цвєткова Олексія Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Сичука М.М., дата складення повного тексту судового рішення невідома,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про компенсацію частини витрат на лікування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 жовтня 2005 року між сторонами був укладений шлюб. Дітей від шлюбу немає.

Під час шлюбу здоров`я позивача почало різко погіршуватись та 17 березня 2009 року ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, яка постійно тривала.

З 14 березня 2016 року їй була встановлена вже 2-га група інвалідності. Згідно останнього акту огляду Медико - соціальною експертною комісією група інвалідності продовжена до 01 червня 2023 року.

Позивач зазначає, що протягом всього часу вона проходить лікування як на стаціонарі, так і амбулаторно в лікарнях м. Вінниці, а також з метою лікування та профілактики ускладнень проходила лікування за межами м. Вінниці, а саме в солевих шахтах, як в Україні так і в Білорусії.

ОСОБА_1 встановлено діагноз: важка неконтрольована гормоно залежна астма 4 ст., пневмосклероз легень, вторинна емфізема, легеневе серце, полівалентна алергія та ще ряд інших діагнозів (грижі хребта, ендометріоз, тощо), що пов`язані та розвиваються внаслідок ускладнень.

Позивач зазначає, що протягом усього часу з початку захворювання так і зараз вона щоденно постійно вимушена витрачати великі кошти на лікування, а саме в 2020 році витратила 19373,91 грн., в 2021 році витратила 42229,28 грн., в 2022 році (до 08.09.2022 року включно) позивач вже витратила на своє лікування кошти в сумі 130636,20 грн.

Станом на день подачі позову, до 08 вересня 2022 року включно, загальна сума витрат за лікування лише за місцем проживання в м. Вінниці за 2020-2022 роки складає 192239,39 грн.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути з відповідача половину суми за її лікування в розмірі 96119,00 грн.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надавши копії чеків про придбання медичних препаратів не надала належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 12,82 ЦПК України, що всі перелічені препарати були придбані саме для лікування її хвороби. Разом з тим, відсутні відповідні призначення лікарів для лікування хвороб позивача та необхідності придбання саме тих ліків, які купувала вона згідно наявних в матеріалах справи копії чеків.

Крім того, витрати позивачем понесені у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження того, що витрати на лікування були здійсненні з особистих коштів, позивачем надано суду не було.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цвєтков О.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків викладених у оскаржуваному рішення, обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частини витрат понесених нею на лікування в сумі 96119,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку апелянта судом першої інстанції не було надано оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи, а саме до позовної заяви, окрім чеків на придбання ліків було подано та долучено до справи численні медичні виписки та повідомлення з лікарень, де були відповідні призначення ліків хворій ОСОБА_1 .

Також апелянт зазначає, що судом було надано оригінали усіх чеків для огляду в судовому засіданні, проте суд першої інстанції не надав оцінки, що усі чеки розташовані у хронологічному порядку та вказують на періодичні придбання одних і тих самих ліків, якими лікується позивачка.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2022 року (справа № 127/34264/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ) на думку апелянта саме цим рішенням фактично було підтверджено той факт, що відповідач тривалий час не приймав участі в утриманні хворої дружини.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2005 року, який був зареєстрований відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області за актовим записом № 2566 від 08 жовтня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 03 травня 2007 року.

З 1 березня 2009 року ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, яка постійно продовжувалась. З 14 березня 2016 року їй встановлена 2-га група інвалідності на строк до 1 червня 2023 року.

Вказані обставини підтверджуються пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 виданим 19 травня 2009 року та пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 виданим 22 вересня 2020 року (а.с. 3).

Згідно довідки про доходи № 7422 6846 7643 1476 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Вінниці в Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період: з 01 червня 2021 року по 30 листопада 2021 року складає 11039,00 грн.

У відповідності до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14 грудня 2021 року, протягом встановленого строку інвалідності, а саме до 01 червня 2023 року. Вирішено питання про судові витрати. Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 СК України дружина, чоловік взаємно зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.

Виходячи безпосередньо з диспозиції норми закону, якою врегульовані спірні правовідносини, такий обов`язок обумовлений наявністю хвороби або каліцтва, потребою у їх лікуванні та понесеними на це витратами хворого.

Обов`язковому доведенню у вирішенні такого спору підлягають обставини щодо розміру та джерела цих витрат, а також їх підтвердженість належними і допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 встановлено діагноз: важка неконтрольована гормоно залежна астма 4 ст., пневмосклероз легень, вторинна емфізема, легеневе серце, полівалентна алергія та ще ряд інших діагнозів (грижі хребта, ендометріоз, тощо), що пов`язані та розвиваються внаслідок ускладнень, у зв`язку з чим на даний час їй встановлена інвалідність 2 групи.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з хворобою, позивач посилалась на те, що протягом всього часу вона проходить лікування як на стаціонарі так і амбулаторно в лікарнях м. Вінниці і за період з 2020 року по 08 вересня 2022 року нею на це витрачено 192239,39 грн., однак у відповідності до вимог ст. 90 СК України відповідач не бажає компенсувати їй половину витрат на лікування, хоча має таку можливість.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач додавши до позовної заяви копії важкочитаємих численних медичних виписок та повідомлень з лікарень, а також чеків про придбання медичних препаратів, не надала належних та допустимих доказів, що вказані препарати були придбані саме для лікування діагностованих у неї основного та супутніх захворювань і ускладнень.

Так, аналізом наявних в матеріалах справи копій виписок з медичної карти ОСОБА_1 за 2020-2022 роки (а.с. 26-28, 36) встановлено відсутність копій чеків (а.с. 45-82) на купівлю лікарських препаратів у відповідності до призначень, вказаних у даних виписках, які б відповідали періоду даних призначень. При цьому, на а.с. 18-25 містяться копії виписок за 2015-2019 роки, які не відповідають періоду, за який позивач просить стягнути компенсацію частини витрат понесених нею на лікування у відповідності до позовних вимог, а копії виписок, епікризів, консультативних заключень на а.с. 26, 29, 31, 37, 39, 40, не містять взагалі призначеного лікування. Також, необхідність придбання ліків у відповідності до копій чеків за липень-серпень 2022 року (а.с. 77-88) не підтверджується наявністю відповідних призначень їх лікарями у вказаний період. На аркушах справи 49,68, 72 наявні копії чеків про придбання продуктів харчування.

Таким чином, враховуючи вище наведені обставини ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесені нею витрати на придбання медичних препаратів у відповідності до призначеного лікування.

Поряд з цим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України на підтвердження того, що витрати на лікування були здійсненні саме з особистих коштів позивача, оскільки у спірний період сторони перебували у шлюбі, а доводи апеляційної скарги про визнання відповідачем того факту, що у вказаний період разом не проживали і не вели спільного господарства, на вірні висновки суду першої інстанції не впливають.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що у відповідності до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання останньої в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14 грудня 2021 року. В обгрунтування вимог вказаного позову та єдину підставу для його задоволення ОСОБА_1 зазначала її витрати на лікування у зв`язку з захворюванням, що і встановив місцевий суд, прийшовши до висновку про задоволення позову. Тому, на думку колегії суддів, оскільки з відповідача уже стягуються на користь позивача аліменти, як встановлено, саме на лікування, вимоги даного позову про стягнення компенсації частини витрат понесених на лікування за період з 14 грудня 2021 року по 08 вересня 2022 року не підлягають задоволенню і з цих підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача через їх недоведеність.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цвєткова Олексія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета