Справа № 524/5/21
провадження 2/527/185/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2023 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Свістєльнік Ю.М.,
за участю секретаря судових засідань Бородіної Д.С.,
в режимі відеоконференції позивача ОСОБА_1 ,
в режимі відеоконференції представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-
В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 30.04.2008 року ним було укладено шлюб із відповідачем ОСОБА_5 , який було розірвано 26.01.2010 року. Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 02.04.2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 вирішено стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист від 14.11.2012 року, виданий на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 14.11.2012 року на даний час перебуває на виконанні та на користь матері продовжують стягувати аліменти незважаючи на ту обставину, що дитина фактично з листопада 2018 року перебуває на повному утриманні батька, а з березня 2020 року постійно проживає з батьком по теперішній час. В свою ж чергу відповідачка будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, її життям взагалі не цікавиться, але аліменти на її користь продовжують нараховуватися, в той час, як позивач повністю утримує доньку самотужки.
В свою чергу, ОСОБА_3 також звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування заявлених вимог вказала, що вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2008 року, але фактично проживали разом з 2006 року. Від спільного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала, що спільне життя не склалося, тому шлюбно-сімейні відносини були припинені та у січні 2010 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з нею та вона звернулася до суду з вимогою про стягнення аліментів, які стягуються за рішенням суду починаючи з 30.11.2011 року. Тривалий час ОСОБА_1 не сплачував аліменти на утримання доньки, тому допустив велику заборгованість по сплаті аліментів. У зв`язку з цим вона змушена була поїхати за кордон на заробітки. Вказала, що твердження ОСОБА_1 про те, що донька проживала з ним з листопада 2018 року є не вірним, оскільки з 2014 року донька мешкала у м.Кременчуці включно до 2020 року. Тому, вказавши, що ОСОБА_1 допустив заборгованість по аліментам починаючи з червня 2013 року, вважає, що має підстави подати позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, заборгованість яких складає станом на 01.05.2021 року 144323,79 грн.
В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 обставини, викладені у своїй позовній заяві підтримали та прохали позов задовольнити, а у зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити. Також вказали, що мати взагалі не спілкується з донькою, не цікавиться її життям.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, до суду не з`явилася.
Представник третьої особи Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, до суду не з`явився.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.05.2008 (а.с.6).
Також судом встановлено, що згідно виконавчого листа №2/1604/32/2012 виданого 14.11.2012 року Глобинським районним судом Полтавської областіз ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.11.2011 року до досягнення донькою повноліття (а.с.190).
Згідно з довідкою-розрахунком, виданою старшим державним виконавцем Хорольського РВ ДВС, станом на 01.07.2021 заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 становить 187957,38 грн. (а.с.214).
Як вбачається з акту від 18.12.2020 року, донька ОСОБА_4 , 2007 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 (а.с.93).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Ст.179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 92 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.
У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Судом встановлено, що на даний час неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи.
Крім того, допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила, що починаючи з квітня 2019 року вона почала проживати з батьком, однак вже починаючи з із листопада 2018 року нею опікувався лише батько, оскільки мати виїхала за кордон та залишила її на бабу та тітку. Зазначила, що мати перестала їй надавати допомогу та цікавитися її життям, зараз вони майже не спілкуються, іноді мати їй пише повідомлення у яких виражається погано на адресу доньки.
Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Як встановлено судом неповнолітня ОСОБА_4 , проживає з батьком - позивачем за первісним позовом по справі та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача за первісним позовом.
Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача ОСОБА_1 шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 .
Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у цілому, доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам - задовольнити.
Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з листопада 2018 року, згідно виконавчого листа №2/1604/32 від 14.11.2012 року, виданого на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 14.11.2012 року.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати заборгованості по аліментам на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнутих з нього на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рішенням Глобинського районного суду Полтавської області № №2/1604/32 від 14.11.2012 року, у розмірі 92 144,49 гривень, що виникла за період з 01.11.2018 року по 31.05.2021 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1816,00 грн.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів- відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручення у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_2 );
Представник позивача: Павелко Руслан Сергійович (місце знаходження: АДРЕСА_3 );
Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп: НОМЕР_3 );
Повний текст рішення складено 22.03.2023 року.
Суддя Ю. М. Свістєльнік