КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 692/864/19
провадження № 22-ц/824/5951/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.,

при секретарі Жванко О. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Драбівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року в складі судді Таран Н. Г.,

встановив:

11.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ ДРАЦС Драбівського районного управління юстиції, назву якого змінено на Драбівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства.

Посилалась на ті підстави, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син, батьком якого був ОСОБА_3 .

Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений у порядку, передбаченому ст. 135 СК України.

За свого життя ОСОБА_3 визнавав своє батьківство щодо її дитини, приймав участь в його вихованні, надавав матеріальну допомогу.

Доказом, що достовірно підтверджує визнання ОСОБА_3 батьківства стосовно її сина є висновок №1072 ТОВ «ЄВРОЛАБ» від 24.04.2013 лабораторного дослідження на генетичну спорідненість, проведеного за заявою ОСОБА_3 та за її згодою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, не встигши здійснити реєстрацію свого батьківства.

Спадкоємцем ОСОБА_3 першої черги є його син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черповицького М.Ю., спадкова справа №2/2018.

Встановлення факту батьківства необхідно для належного оформлення пенсії неповнолітньому сину в зв`язку з втратою годувальника та подання заяви про прийняття спадщини в інтересах свого неповнолітнього сина.

Зазначала, що була позбавлена можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк, оскільки починаючи з 10 травня 2018 року по 16 січня 2019 року у провадженні Драбівського районного суду Черкаської області знаходилась цивільна справа №692/384/18 за її заявою про встановлення факту батьківства.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.08.2019 позивачка просила суд : встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визначити їй додатковий строк тривалістю в один місяць з часу набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_1 після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 серпня 2022 року ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про визнання ОСОБА_1 , який 22 грудня 2021 року набув повноліття, позивачем у справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ ДРАЦС Драбівського районного управління юстиції Черкаської області про встановлення факту батьківства, визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Міщенка С. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

27.01.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Полуніна К. А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року.

Вважає рішення суду першої інстанції безпідставним, протиправним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог спростовується тим, що законним представником позивача, а потім і самим позивачем після набуття повноліття до суду неодноразово подавались клопотання про виклик свідків, про призначення в справі молекулярно-генетичної експертизи ДНК, проте всі вони були безпідставно залишені без уваги та не розглянуті.

Звертає увагу, що позивачем до суду першої інстанції були надані докази на підтвердження позовних вимог, які в сукупності свідчать про визнання ОСОБА_3 свого батьківства.

Заява про ухвалення додаткового рішення подана з порушенням встановленого законом строку, а тому вона підлягала залишенню без розгляду. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а такодж розрахунку таких витрат є підставою для відмову у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зважаючи на те, що позивач не був присутнім в судовому засіданні 16 січня 2023 року, він був позбавлений можливості ознайомитися з документами, висловити свої заперечення, довести неспівмірність таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Міщенко С. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Звертаючись з даним позовом до суду стороною позивача не було надано суду жодного доказу на підтвердження визнання ОСОБА_3 свого батьківства щодо ОСОБА_1 , 2003 року народження.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не сприяв позивачу у здійсненні розгляду даного спору, допустив неповноту судового розгляду та не призначив судову молекулярно-генетичну експертизи, суперечить обставинам справи та не відповідає дійсності, оскільки суд діяв виключно з дотриманням принципу диспозитивності та змагальності, а сторона позивача на власний ризик розпорядившись своїм правом на подання доказів.

Оскільки позивач не подав клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи під час звернення з позовною заявою, не просив її призначити під час підготовчого розгляду, підстави для задоволення такого клопотання на стадії апеляційного розгляду відсутні.

Крім цього, саме по собі підтвердження біологічного батьківства без наявності доказів, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спільно проживали й вели спільне господарство до народження ОСОБА_1 , спільно виховували та утримували його, а також того, що ОСОБА_3 за життя визнавав ОСОБА_1 своїм сином, не може бути підставою для встановлення факту визнання батьківства.

Суд першої інстанції правомірно врахував, що про невизнання свого батьківства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_5 також свідчить та обставина, що ОСОБА_3 складаючи 24 січня 2017 року заповіт, включив до нього свою дружину ОСОБА_6 , дочку ОСОБА_7 , сина ОСОБА_2 та не включив до нього ні ОСОБА_1 , ні його матір, оскільки ці особи були для нього сторонніми і з ними його нічого не пов`язувало.

Вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року було ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, під час розгляду справи суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та повністю дослідив надані сторонами докази, надавши їх правильну й об`єктивну оцінку.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції не припустився порушень норм матеріального та процесуального права, правомірно стягнув понесені стороною відповідача судові витрати на правничу допомогу, розмір, співмірність і підстави стягнення яких були доведені відповідачем належним і допустимими доказами, який не було спростовано стороною позивача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Полуніна К. А. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Міщенко С. В. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалені по справі судові рішення залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову по встановлення факту батьківства, суд першої інстанції виходив з його недоведеності. Позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є похідною вимогою від вимоги про встановлення факту батьківства. При цьому суд зазначив, що враховує заповіт, складений спадкодавцем щодо всього свого майна.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6 т.1).

За життя спадкодавцем ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Бірюком О. В., 24 січня 2017 року за реєстровим номером № 165, згідно з яким спадкодавець на випадок своє смерті заповів:

ОСОБА_6 - житловий будинок з приналежними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,51 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 і належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЧР №047618, виданого 24 січня 2003 року Шрамківською селищною радою та земельну ділянку, площею 0,16 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер : :01:001:1344;

ОСОБА_7 - житловий будинок з приналежними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер ::01:001:0995 та гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

ОСОБА_2 - все інше майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що за законом він матиме право на день смерті, що підтверджується копією заповіту (а.с. 68 т.1).

02 лютого 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ОСОБА_6 звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черповицького М.Ю. із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 50, 54, 58 т.1).

10.05.2018, 06.04.2019, 08.06.2019 ОСОБА_4 зверталась до приватного нотаріуса Черповицького М.Ю. за заявами про зупинення видачі свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 до вирішення справи у суді, оскільки син спадкодавця ОСОБА_1 є неповнолітнім і за законом має право на частку у спадковому майні батька (а.с. 80, 87, 92 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Звертаючись до з позовом про встановлення факту батьківства до спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , позивач посилався на те, що встановлення даного факту необхідно для звернення з заявою про прийняття спадщини в інтересах сина спадкодавця ОСОБА_1 .

У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку із позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку ОСОБА_2 не може бути єдиним відповідачем у справі, оскільки спір стосовно встановлення факту батьківства ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 зачіпає також права та законні інтереси інших спадкоємців ОСОБА_3 , на ім`я яких було складено заповіт та які у визначений законом строк звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

У справах щодо спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Пред`явлені у цій справі вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останніх не було залучено відповідачами (співвідповідачами), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Оскільки апеляційний суд не наділений повноваженнями на стадії апеляційного розгляду залучати до участі в справі нових осіб як співвідповідачів, ухвалене по справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року, яким вирішено питання відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Додатковим рішенням суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_2 у суді першої інстанції представляв адвокат Міщенко С. В.

При поданні відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 134 ЦПК України відповідачем було подано попередній розрахунок судових витрат, орієнтовний розмір яких відповідач визначив в сумі до 13 500 грн.

10.10.2019 між ОСОБА_2 та адвокатом Міщенком С. В. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої(правової) допомоги від 10.10.2019, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої (правової) допомоги згідно договору: надання усної консультації з приводу заявленого ОСОБА_4 до ОСОБА_2 позову про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а також складення від імені ОСОБА_2 відзиву на указаний позов, участь в суді першої інстанції як представник відповідача у цивільній справі №692/864/10 - у розмірі 10 000 грн.

26 грудня 2022 року між ОСОБА_2 та адвокатом Міщенком С. В. складено акт про надання та оплату послуг правничої (правової) допомоги.

Відповідно до дублікату квитанції від 26.12.2022, ОСОБА_2 сплатив на рахунок адвоката Міщенка С. В. 10 000 грн . Призначення платежу - оплата за послуги правової допомоги згідно договору від 10.10.2019 у справі №692/864/19.

Вказані документи були подані до суду 27.12.2022, у визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України строк.

Копію заяви про ухвалення додаткового рішення з доданими до неї документами було надіслано на адресу відповідача 27.12.2022 (а.с. 10 т.3).

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. При цьому у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд в постанові 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначив, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.

Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач був позбавлений можливості висловити свої доводи стосовно неспівмірності таких витрат, враховуючи, що заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідача було подано до матеріалів справи ще 24.10.2019.

Задовольняючи вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вказаного розміру судових витрат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, вимоги пропорційності та розумності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Драбівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк