ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №243/10698/21 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2021 року (суддя Ільяшевич О.В., повний текст судового рішення складено 24 грудня 2021 року),

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 лютого 2020 року близько о 16 годині 20 хвилин на 603 км+500 м автодороги «Київ-Харків-Довжанський» поблизу міста Ізюм Ізюмського району Харківської області автомобіль марки «ВАЗ 21091», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок даного ДТП пасажир автомобіля «Daewoo Nubira» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Зазначила, що вона є колишньою дружиною загиблого, із загиблим мають спільну неповнолітню дитину, яка на момент ДТП була малолітньою, а тому неповнолітній дитині загиблого спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, та втраті ОСОБА_2 годувальника ОСОБА_5 . Окрім того позивачці спричинена значна шкода, яка проявилася у понесених витратах на поховання. Відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 110882850, який діяв на момент настання ДТП 05 лютого 2020 року. Позивачка зверталась до страхувальника для отримання страхового відшкодування, однак жодних виплат страховик не здійснив.

Просила суд стягнути з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на її користь 48769,00 грн страхового відшкодування витрат на поховання, стягнути з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , 18892,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, та 170028,00 грн страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , 18892,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 170028,00 грн витрат страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_1 48769,00 грн страхового відшкодування витрат на поховання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2022 року в задоволенні заяви ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2021 року відмовлено.

З заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2021 року не погодився відповідач ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не проінформував відповідача ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про існування судового процесу та не повідомив належним чином про дату проведення судового засідання, тому відповідач не мав можливості примати участі у розгляді справи. Зазначає, що суд першої інстанції не проаналізував той факт, що звернення з позовом до нього є передчасним, кільки страховиком не приймалося рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик відповідно до законодавства має право призупинити 90-денний строк для виплати страхового відшкодування, оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі провадження за якою за № 0000134 відкрито 05 лютого 2020 року та перебуває на стадії судового розслідування. Під час кримінального провадження встановлюються обставини вчинення ТП, досліджується аспект дотримання учасниками ДТП Правил дорожнього руху, здійснюється оцінка технічних можливостей уникнення ДТП, наявності/відсутності непереборної сили та умислу потерпілого, тобто ті обставини, які вливають на рішення про виплату страхового відшкодування. Вважає, що наданий позивачкою фіскальний чек на підтвердження витрат на поховання не доводять їх здійснення, оскільки у фіскальному чеку відсутня інформація всіх обов`язкових реквізитів, що суперечить положенню «Про форму і зміст розрахункових документів». Квитанція також не містить всіх необхідних обов`язкових реквізитів та особа, яка її видала КП «Контора похоронного обслуговування» відсутня у державному реєстрі вказаних осіб, не має право вести підприємницьку діяльність та видавати певні фіскальні чеки. Також суд першої інстанції не звернув увагу на той факт що в даному чеку міститься інформація про послуги моргу, копачі, автобус, батюшка, корзина 20, корзина 2, корзина 4, організація похорон. Також зазначає, що суд не звернув увагу на те, що вина водія ОСОБА_4 не встановлена, оскільки не має вироку суду, який підтверджує факт настання вини водія забезпеченого транспортного засобу. Для прийняття рішення страховиком щодо здійснення, відмови у здійсненні страхового відшкодування чи його здійснення в меншому розмірі необхідне встановлення відповідних фактів, а в даному випадку доведення наявності непереборної сили або умислу потерпілого не може бути покладено на страховика. Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» не було порушено прав позивачів нездійсненням виплати страхового відшкодування, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не надає апелянту право приймати рішення щодо виплати страхового відшкодування до вирішення кримінальної справи.

Від позивача у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» у судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку повідомлення. Представник позивачки надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 0000134 від 05 лютого 2020 року, 05 лютого 2020 року близько 16 год. 20 хв. на 603 км+500 м автодороги «Київ-Харків-Довжанський» поблизу м. Ізюм Ізюмського району, Харківської області автомобіль марки «ВАЗ 21091», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Nubira», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 внаслідок якого загинув водій транспортного засобу ВАЗ 21091 та двоє пасажирів його автомобіля загинули на місці. Водій автомобілем марки «Daewoo Nubira» ОСОБА_4 госпіталізований до Ізюмської ЦМЛ, два пасажири його автомобіля також загинули на місці пригоди від отриманих травм (а.с. 33 т. 1).

23 жовтня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні Колесником В. В. затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000134 від 05 лютого 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України. З цього обвинувального акту випливає, що згідно із висновком судово-медичної експертизи №41-Ізт/20, відносно трупа ОСОБА_5 причиною смерті з`явилася несумісна з життям важка тупа травма тіла у вигляді багаточисельних переломів кісток скелету, ушкодження внутрішніх органів (а.с. 34-39 т. 1).

Згідно із свідоцтвом про смерть від 10 лютого 2020 року, виданого виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 м автошлях Київ-Харків-Довжанський, Харківська область, Україна (а.с. 32 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18 грудня 2007 року, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 26 т. 1).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2010 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірваний (а.с. 27 т. 1).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнення почато з 22 березня 2010 року (а.с. 28-29 т. 1).

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, до досягнення дочкою - ОСОБА_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнення почато з 22 березня 2010 року (а.с 30-31 т. 1).

Відповідно до довідки від 06 липня 2020 року, виданої Слов`янським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України, ОСОБА_1 призначена пенсія по втраті годувальника на утримання ОСОБА_2 . У травні управлянням нараховано пенсію в розмірі 2100,00 грн та борг за період з 06 лютого 2020 року по 30 червня 2020 року, які будуть виплачені у липні (а.с. 43 т. 1).

Згідно із страховим полісом №110882850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів дійсного станом на 05 лютого 2020 року, цивільно-правова відповідальність володільця «Daewoo Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» (а.с. 42 т. 1).

Відповідно до повідомлення № 9294 від 30 листопада 2020 року представником позивачки ОСОБА_7 направлено до ПрАТ «УАСК АСКА» повідомлення про ДТП із додатками (а.с. 20 т. 1).

Згідно із заявами від 30 листопада 2020 року та від 29 січня 2021 року представник ОСОБА_1 просив ПрАТ «УАСК АСКА» виплатити страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою в розмірі 16692,00 грн. (1/3 частки, що належить дитині загиблого), виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (до 14 років) в розмірі 150228,00 грн та виплатити страхове відшкодування, пов`язане з витратами на поховання в розмірі 48679,00 грн (а.с. 22, 23, 24 т. 1).

Відповідно до інформації про коло осіб першого ступеня споріднення від 13 грудня 2020 року зазначені мати ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_2 (а.с. 44 т. 1).

З товарного чеку №37 від 06 лютого 2020 року вбачається, що розмір понесених витрат на організацію та проведення поховання становили 48679,00 грн (а.с. 45 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки прийшов до переконання, що відповідачем порушені права позивачів на виплату страхових сум та моральної шкоди.

Проте, таке рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина 1 статті 8 ЦПК України).

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи, апеляційний суд зазначає наступне.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 18 листопада 2021 року (а.с.53-54 т.1).

Проте, 18 листопада 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи. Розгляд справи призначено на 14 грудня 2021 року (а.с. 60, 61-62 т. 1).

Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи на 14 грудня 2021 року.

14 грудня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області постановлено проведення заочного розгляду справи.

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 14 грудня 2021 року розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

З аналізу наведених вище документів вбачається, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про розгляд справи на 14 грудня 2021 року.

Отже, відповідач ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» не був належним чином повідомлений про розгляд заяви судом першої інстанції, судове рішення суду першої інстанції ухвалене за відсутністю представника відповідача.

Процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно нього порушені через його непоінформованість про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, скаржник посилався на неповідомлення його судом першої інстанції про судове засідання.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, а й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення.

Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені під час розгляду справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції.

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №522/18010/18, Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2022 року у справі №692/565/21, від 04 травня 2022 року у справі №759/15052/19, від 01 червня 2022 року у справі №2-1673/2010.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на викладене заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2021 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Положення частини 2 статті 1188 ЦК України застосовуються у випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Тобто володільці цих джерел, які спільно завдали шкоди, несуть солідарну відповідальність незалежно від своєї вини (коментар до статті 1190 ЦК).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини 4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у частині першій цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (частина друга статті 1200 ЦК України).

Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Відповідно до статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого.

Зокрема, у пункті 27.1. зазначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

За пунктом 27.2 страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У пункті 27.3. визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна подія, внаслідок якої помер ОСОБА_5 , мала місце в межах строку дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отже, вищевказана обставина є страховим випадком,

Оскільки страховий випадок настав 05 лютого 2020 року, суд першої інстанції правильно виходив з того, що для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2020 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Отже, позивачем обґрунтовано заявлено до відшкодування суми мінімального гарантованого страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 170028,00 грн (4773,00 грн х 36), що передбачено пунктом 27.2. Закону № 1961-IV.

Також, обґрунтованими є вимого щодо стягнення з відповідача на користь позивачки розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи на одну особу, враховуючи те, що до членів сім`ї померлого ОСОБА_5 входило троє осіб (його дочка, мати та батько). Тому, дочка потерпілого - ОСОБА_2 має право на отримання моральної шкоди в розмірі 18892,00 грн (4723,00 грн х 12 : 3), в порядку пункту 27.3 Закону № 1961-IV.

Крім того, у пункті 27.4. зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З товарного чеку №37 від 06 лютого 2020 року вбачається, що розмір понесених витрат на організацію та проведення поховання становили 48679,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що квитанція, яка надана на підтвердження понесених витрат, не є належним доказом, оскільки наданий товарний чек не відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Приписами статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (тут і далі в редакції Закону чинного станом на 26 липня 2019 року) передбачалось, що розрахункова операція - це, зокрема приймання від покупця готівкових коштів за місцем реалізації товарів (послуг); розрахунковий документ - це документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований в установленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Пунктами 2, 15 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» регламентувалось, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: - видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції; - надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування.

Як убачається зі змісту пункту 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, талоном або іншим документом.

Реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (окрім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій (пункт 6 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Отже, враховуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів вважає, що законодавчо чітко визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцеві складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій (РРО) або розрахункових квитанцій, у тому числі заповнених уручну. Оформлення розрахункових операцій із використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (звільнення від застосування РРО), є правомірним. При цьому застосовувати товарні чеки можна не лише щодо розрахунків за товари, але і за роботи чи послуги.

Якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання яких покупцю є обов`язковим, передбачені Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затверджених наказом Мінфіну України від 21 січня 2016 № 13, то типова форма та зміст товарного чека законодавчо досі не визначена, а відтак суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

За таких обставин, підстави для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки відшкодування витрат на поховання в розмірі 48769,00 грн. відсутні.

Довід апеляційної скарги ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» щодо не встановлення вини водія у заподіянні шкоди у зв`язку з відсутністю вироку суду є безпідставним з огляду на наступне.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Верховний Суд зауважив, що висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальному провадженні за фактом ДТП є такими, що не ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21 (провадження № 61-6997св22).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі статті 376 ЦПК України, апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

За змістом частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 141 ЦПК визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання позову, тому з відповідача ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суду першої інстанції, в розмірі 2376,89 грн.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неналежного повідомлення, а наслідки розгляду справи залишаються незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», , на користь ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , 18892 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 170028 (сто сімдесят тисяч двадцять вісім) грн витрат страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , 48769 (сорок вісім тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн страхового відшкодування витрат на поховання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» в дохід держави судовий збір у розмірі 2376,89 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2023року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста