ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2254/19

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/635/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шарапової О.Л.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (до зміни найменування Акціонерне товариство «Альфа-Банк»),

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2022 року(місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту судового рішення 05.05.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчука І.Ю., АТ «Укрсоцбанк» з позовом проскасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності.

В обґрунтування посилалась, що 25.04.2008 між нею та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», був укладений іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_1 стала майновим поручителем колишнього чоловіка ОСОБА_2 та нею була передана в іпотеку належна їй на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Вказує, що з Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.02.2019 їй стало відомо, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. від 08.02.2019 за №45423963, яке вважає неправомірним, оскільки банк порушив положення Закону України «Про іпотеку» та не врахував, що наразі діє мораторій на стягнення майна громадян України відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; рішення про державну реєстрацію права власності за банком порушує права неповнолітньої дитини її сина, який зареєстрований та постійно проживає разом з нею у спірній квартирі; в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», між позивачкою та банком не було укладено договору про задоволення вимог іпотекодержателя, Іпотечний договір від 25.04.2008 не міг бути підставою для реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», оскільки, він не передбачає порядку визначення вартості майна та способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

У позові ОСОБА_1 просила:

- визнати неправомірними дії державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та внесення запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- скасувати рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнати права власності на квартиру АДРЕСА_1 за нею, ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 (а.с. 124-129 т. 3) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Укрсоцбанк» на користь позивачки 384,20 грн у відшкодування судових витрат.

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20.01.2021 замінено АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а.с. 46-47 т. 2).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 (а.с. 65-74 т. 2) апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») на зазначене рішення суду залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.07.2021 (а.с. 188-210 т. 2) рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 та постанова Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.04.2019 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», про скасування рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45423963 від 08.02.2019 08:50:32 та запису про проведену державну реєстрацію права власності № 30197490, дата, час державної реєстрації 05.02.2019 09:52:38 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та судових витрат, скасовано.

Справу в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді, Деснянський районний суд м. Чернігова 15.02.2022 (а.с. 131-133 т. 3) ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності.

Рішення суду обґрунтовано тим, що судом взято до уваги письмову заяву позивачки та письмову заяву ОСОБА_2 до Голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» на добровільну реалізацію квартири, переданої в іпотеку та виходив з того, що позивачка не довела свої позовні вимоги, зокрема, що спірна квартира є єдиним її місцем проживання з неповнолітньою дитиною.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.09.2022 (а.с. 208-215 т. 3) рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

За висновком апеляційного суду, за наявності невиконаного ОСОБА_2 основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачкою не оспорюються, апеляційний суд дійшов висновку, що права позивачки не порушені, оскільки, державна реєстрація права власності за банком була проведена з метою забезпечення прав іпотекодержателя. А заявлені позивачкою вимоги про визнання неправомірними дій державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та внесення запису про проведену державну реєстрацію права власності; скасування цього рішення та запису про проведену державну реєстрацію права власності та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не впливають і не можуть вплинути на права позивачки щодо права на предмет іпотеки та не є належним способом захисту порушеного права.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції від 15.02.2022, ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

За доводами скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з неправльним застосуванням судом норм матеріального права та з порушенням норм процесуального закону.

У скарзі заявник посилається, що судами попередніх інстанцій було розглянуто справу без залучення його до участі у справі, зокрема звернення банком стягнення на предмет іпотеки та наявне рішення з цього питання вплинуло на його права, свободи, інтереси та обов`язки.

Вказує, що у зв`язку з частковим виконанням рішення суду про стягнення грошових коштів, сума боргу за кредитним договором була менша, ніж вартість нерухомого майна, на яке звернуто стягнення за цим договором.

Заявник посилається, що майновий поручитель набув права стягнення грошових коштів незважаючи на те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя і 1/2 її частина належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.01.2020 у справі № 367/6231/16-ц, частка у праві спільної часткової власності є самостійним об єктом цивільних прав. Але всупереч вимогам п. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» жодного відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог банк не здійснив, тому заявник вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення були допущені істотні порушення його прав.

Крім того зазначає, що АТ «Альфа-Банк» (нині АТ «Сенс Банк») зврнулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому листі № 743/1606/14-ц щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і на даний час вказана заява знаходиться на розгляді у Чернігівському апеляційному суді за ініціативою банку. Але, на переконання заявника, такі дії банку вказують на продовження стягнення основної суми заборгованості, в той час як банк безпідставно звернув стягнення на предмет іпотеки, що є подвійною відповідальністю за невиконання кредитних зобов`язань.

За доводами скарги, у банка відсутнє право звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки на час звернення стягнення порука була припинена в силу закінчення строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Також зазначає, що у зв`язку із зверненням банку до суду у 2014 році з вимогою про дострокову сплату усієї заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.08.2020 у справі № 308/2662/17.

Крім того, як зазначає заявник, у спірній квартирі зареєстрований та проживає його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте дозвіл Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради на вчинення будь-яких правочинів із спірною квартирою не надавався, а тому звернення стягнення на спірну квартиру як предмет іпотеки порушує майнові права дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Сенс Банк» Г.Ю. Михніцький просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та закрити провадження у справі. В обґрунтування посилається, що в матеріалах справи наявні письмові заяви позивачки та позичальника від 23.08.2017 про добровільну реалізацію нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме квартири, реєстрація права власності на яку є предметом спору. Тобто позивачкою була надана згода на відчуження квартири в рахунок погашення боргу по кредитному договору, а відповідно відповідачем не порушено ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також зазначає, що позивачка не довела того, що квартира, на яку зареєстровано право власності за банком, є єдиним її житлом. Вказує, що на час звернення стягнення на предмет іпотеки не існувало жодних підстав припинення іпотеки, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». А порука і майнова порука на переконання заявника, є різними поняттями і відповідно положення ст. 559 ЦК України не можуть бути застосовані до майнової поруки, коли іпотекодавецм є третя особа. В даному випадку наявна солідарна порука, а майнова порука існує лише в межах вартості предмета іпотеки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.06.2020 у справі № 752/1297/17. Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав неповнолітнього, зазначає, що чинне законодавство не передбачає обмежень іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в ньому зареєстрована місце проживання малолітньої особи. Як встановлено постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.09.2022 у неповнолітньої особи є інше місце проживання, крім предмету іпотеки і саме по собі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не позбавляє можливості користування квартирою осіб, які там проживають, оскільки для такого позбавленням має бути рішення суду, для чого у подальшому надсилається вимога і у разі її не виконання подається позов. Заявник також наголошує, що ОСОБА_2 не є позивачем у справі, а тому не може процесуально ставити питання про задоволення позовних вимог і тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про закриття апеляційного провадження, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 3,4 ст. 370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Як встановлено судом, 25.04.2008 між ОСОБА_4 і АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (нині АТ «Сенс Банк»), укладено іпотечний договір, за умовами якого позивачка виступила майновим поручителем ОСОБА_2 , та нею була передана в іпотеку однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,8 кв.м і належить їй на праві власності (а. с. 10-17 т. 1).

Пунктом 4.5 іпотечного договору від 25.04.2008 передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: на підставі рішення суду (п/п 4.5.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (п/п 4.5.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п/п 4.5.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п/п 4.5.4); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п/п 4.5.5).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.01.2014 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 18-19 т. 1).

Як убачається з матеріалів справи, 05.09.2014 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а. с. 20 т. 1).

23.08.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали письмові заяви до Голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» на добровільну реалізацію нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме, квартири АДРЕСА_1 . Вказане майно останні згідно з поданими заявами передають банку на продаж з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 985/08-040 від 25.04.2008 (а. с. 58-59 т. 1). Також, ОСОБА_1 повідомила банк, що має малолітню дитину сина ОСОБА_8 , 2007 р.н., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою КП «Новозаводське» № 620 від 21.04.2021 (а.с. 60-61 т. 1).

В матеріалах справи міститься копія повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 17.10.2018 № 88/18, яка направлена АТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_2 і ОСОБА_5 та надано копії вкладень у цінний лист та реєстр відправлень даних повідомлень (а.с. 86-94 т. 1).

Крім того, матеріали справи містять копію заяви АТ «Укрсоцбанк» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 , відомості з бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав, копію рішення державного реєстратора Пінчука І.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2019; докази направлення на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повідомлення про звернення стягнення, з яких вбачається, що боржники особисто не отримали повідомлення (а.с. 71-72 т. 1).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.02.2019 (а.с. 73-74 т. 1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була передана позивачкою в іпотеку, зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підставою для внесення відповідного запису до реєстру стало рішення державного реєстратора Чернігівської РДА Чернігівської області Пінчука І.Ю. від 08.02.2019 за № 45423963 (а.с. 75 т. 1).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 26.02.2019 № 2093 позивачка ОСОБА_1 та її син зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21 т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що судом взято до уваги письмову заяву позивачки та письмову заяву ОСОБА_2 до Голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» на добровільну реалізацію квартири, переданої в іпотеку, виходив з того, що позивачка не довела свої позовні вимоги, зокрема, що спірна квартира є єдиним її місцем проживання з неповнолітньою дитиною.

Крім того, за висновками апеляційного суду, викладеними в постанові від 28.09.2022, заявлені позивачкою вимоги про визнання неправомірними дій державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та внесення запису про проведену державну реєстрацію права власності; скасування цього рішення та запису про проведену державну реєстрацію права власності та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не впливають і не можуть вплинути на права позивачки щодо права на предмет іпотеки та взагалі не є належним способом захисту порушеного права.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/897/19.

Також як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 у справі №592/11194/14-ц, …висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку із наведеним, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.03.2023 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022 у цій справі.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 11.04.2022 року у справі № 235/3800/20.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 06.12.2007 у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» ((Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26.07.2005, заява № 39199/98).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» ((De Geouffre de la Pradelle v. France) від 16.12.1992, заява № 12964/87).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у § 53 рішення від 19.06.2001 у справі «Kreuz v. Poland» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Miragall Escolano and others v. Spain» та від 28.10.1998 у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Водночас судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (постанови Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 542/401/18, від 10.09.2020 у справі №757/66808/19-ц, від 17.06.2021 у справі № 626/2547/19).

Крім того, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між особою, яка не брала участі у справі і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 05.05.2020 у справі № 910/9254/18, від 17.05.2021 у справі № 910/2742/20.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022, яким вирішувались позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності.

Як вбачається, у описовій, мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного ОСОБА_2 судового рішення відсутні висновки суду про порушення його прав та обов`язків.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась з апеляційної скаргою ОСОБА_2 .

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17; від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17; від 01.08.2019 у справі № 412/1277/2012; від 25.11.2020 у справі № 663/227/13-ц, викладено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і якщо апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки оскаржуваним ОСОБА_2 судовим рішенням не вирішувалось питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, то заявник ОСОБА_2 не відноситься до кола осіб, які у відповідності до положень статті 352 ЦПК України мають право апеляційного оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022 у даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався, що звернення банком стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» та подальше судове рішення з цього приводу вплинули на його права, свободи, інтереси та обов`язки. Вказував, що ОСОБА_1 як майновий поручитель набула права стягнення з нього грошових коштів не зважаючи на те що квартира як предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя і 1/2 її частина належить йому на праві спільної власності подружжя.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не свідчать про вирішення питання про його права, інтереси та обов`язки, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, врегульовано статтею 65 Сімейного кодексу України. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Матеріалами справи підтверджується, що 23.08.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали письмові заяви до Голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» на добровільну реалізацію нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме, квартири АДРЕСА_1 , на продаж з метою погашення заборгованості за кредитним договором №985/08-040 від 25.04.2008, який був укладений ОСОБА_2 . Тобто добровільно надали згоду на реалізацію предмета іпотеки.

Крім того, апеляційний суд враховує, що предметом позову ОСОБА_1 у даній справі є скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності на спірну квартиру. За таких обставин, саме ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист своїх порушених прав та інтересів як майновий поручитель на підставі іпотечного договору, щодо боржника ОСОБА_2 .

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення його права, як одного із подружжя, у зв`язку із можливим зверненням стягнення на майно в рамках виконання судових рішень про стягнення кредитної заборгованості, то в даному випадку, вказані доводи апеляційної скарги не свідчать про вирішено питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 , з врахуванням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації на спірну квартиру та визнання за нею права власності, з мотивів які викладені у постанові апеляційного суду.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи ОСОБА_2 щодо наявності у нього права на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відтак, ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, не надано доказів того, що у рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022, яке він оскаржує після перегляду його апеляційним судом та винесення постанови від 28.09.2022, судом першої інстанції вирішено питання про його права, інтереси та обов`язки, а отже право апеляційного оскарження, встановлене ч. 1 ст. 352 ЦПК України, на нього не розповсюджується.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.02.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності, слід закрити.

Керуючись ст. 260, 261, 362 ч. 1 п. 3, 367, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.02.2019 та запису про проведену державну реєстрацію права власності від 05.02.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права власності закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.05.2023.

Головуючий Судді :