ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м.Суми

Справа №589/1863/22

Номер провадження 22-ц/816/884/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2023 року у складі судді Євдокімової О.П., ухваленого в м. Шостка Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з ОСОБА_2 є власниками трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності по 1/2 частині у кожного, загальна площа якої становить 65,7 кв.м. У вищевказаній квартирі проживають: позивач, її неповнолітня донька та відповідач. З грудня 2021 року між сторонами виникає конфлікт з приводу користування кімнатами та оплаті комунальних послуг. Організації, що надають комунальні послуги відмовляються розподілити особові рахунки без відповідного судового рішення. Зазначає, що на даний час вона з дитиною займають дві житлові кімнати площею 16,5 кв.м. з балконом 0,8 кв.м. та кімнату площею 9,8 кв.м. Відповідач зайняв кімнату площею 11,6 кв.м. з лоджією 2,8 кв.м. В зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить суд, встановити прядок користування квартирою в запропонованому нею вигляді.

Посилаючись на те, що вирішити спір з приводу порядку користування квартирою в позасудовому порядку є неможливим, просила суд ухвалити рішення, яким встановити між сторонами наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши у користування: їй - житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті № 4 площею 16,5 кв.м з балконом площею 0,8 кв.м та житлову кімнат, що позначена в технічному паспорті №6 площею 9,8 кв.м, відповідачу - житлову кімнату № 5, що позначена в технічному паспорті № 9 площею 11,6 кв.м з лоджією 2,8 кв.м; в спільному користуванні сторін залишити кухню, що позначена в технічному паспорті за № 1 - 7,7 кв.м, вбиральню, що позначена за № 8 - 1,2 кв.м, ванну кімнату, що позначена за № 7 - 2,7 кв.м, комору, що позначена в технічному паспорті №2 - 1,4 кв.м та вбудовану шафу, що позначена в технічному паспорті №5 - 0,5 кв.м.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що з грудня 2021 року у них з відповідачем виникають конфлікти з приводу користування кімнатами та щодо оплати за житлово-комунальні послуги. Відповідач постійно заважав їй користуватися житловими кімнатами, площами 16,5 кв.м та 9,8 кв.м та місцями загального користування квартири. Зазначає, що з січня 2023 року представник відповідача - ОСОБА_3 постійно приходить до квартири та вчиняє їй перепони в користуванні власністю, у зв`язку з чим вона вимушена звертатися до поліції. Вказує на те, що оскільки порядок користування житловими приміщеннями не було встановлено, відповідач та його представник мають право користуватися усією квартирою, заходити у всі приміщення квартири, в тому числі і ті, якими користується безпосередньо вона.

Звертає увагу на те що відповідач до січня 2023 року не сплачував за житлово-комунальні послуги, борг частково погасила його мати, а вже після ухвалення оскарженого судового рішення житлово-комунальні послуги не оплачуються. Зазначає, що без відповідного судового рішення неможливий розподіл між співвласниками , неможливо провести розподіл особових рахунків.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, по частині кожному, належить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 9-10, 11).

Згідно технічного паспорта квартира АДРЕСА_3 розташована на восьмому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Квартира є трикімнатною і її загальна площа становить 65,7 кв.м, та складається із: коридору площею 10,7 кв.м, позначено на схематичному плані №1, комори, 1,4 кв.м, позначено на схематичному плані №2, кухні, площе. 7,7 кв.м, позначено на схематичному плані №3, житлової кімнати, площею 16,5 кв.м, позначено на схематичному плані №4, вбудованої шафи, площею 0,5 кв.м, позначено на схематичному плані №5, житлової кімнати, площею 9,8 кв.м, позначено на схематичному плані №6, ванної кімнати, площею 2,7 кв.м., позначено на схематичному плані №7, вбиральні, площею 1,2 кв.м, позначено на схематичному платі №8, житлової кімнати, площею 11,6 кв.м, позначено на схематичному плані №9, лоджії площею 2,8 кв.м, балкону площею 0,8 кв.м (а.с.13-14).

У спірній квартирі зареєстровані: власник - ОСОБА_2 , співвласник - ОСОБА_1 , малолітня донька ОСОБА_1 - проживає в квартирі з 25 травня 2022 року без реєстрації (а.с.15).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів виникнення будь-якого спору щодо користування житловим приміщенням та наявності конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що між нею та відповідачем існує спір щодо порядку користування квартирою належної їм на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач як у позовній заяві, так і доводах апеляційної скарги вказувала на те, що між нею та відповідачем врегульоване питання щодо порядку користування квартирою, який є сталим та існує протягом тривалого часу.

Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що між сторонами виник спір щодо порядку користування належної їм на праві спільної часткової власності квартири, зокрема те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні кімнатами, які займає позивач.

З листа Шосткинського районного управління поліції від 23 липня 2022 року, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог та якому судом першої інстанції була надана належна оцінка, вбачається, що 06 липня 2022 року ОСОБА_1 зверталася до відділу поліції з приводу пошкодження дверної ручки, проте, за наслідками її розгляду, було встановлено, що вона була пошкоджена відповідачем випадково.

Посилання позивачем на те, що відповідач після ухвалення оскарженого судового рішення не несе витрати на утримання належної йому частки в майні, що не підтверджується на доказах, не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що запропонований позивачем порядок користування спірної квартири порушує права відповідача, якому вона просила виділити у користування кімнату, житловою площею 11,6 кв.м з 37,9 кв.м. загальної житлової, тоді як собі у користування просила виділити, крім найбільшої за обсягом житлову кімнати, площею 16,5 кв.м, ще і житлову кімнату площею 9,8 кв.м. Проживання разом з позивачем малолітньої дитини, не є підставою для виділення їй у користування в судовому порядку майже 70% від загальної житлової площі в цій квартирі.

Колегія суддів не вбачає підстав для прийняття CD-R диску, на якому за ствердженням позивача зафіксовані події, які відбулися 21 серпня 2022 року, адже цей доказ не було подано до суду першої інстанції, підстав, які об`єкти перешкоджали їй у поданні цього доказу у заяві від 27 травня 2023 року не наведено.

Щодо укладення 22 травня 2023 року представником відповідача - ОСОБА_4 договору оренди кімнати у вказаній квартирі, то дана обставина виникла уже після ухвалення оскарженого судового рішення. Крім того, відповідачем здано в оренду кімнату, яка перебуває в його користуванні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов