ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7119/23 Справа № 183/7685/15 Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство Альфа-Банк (далі ПАТ Альфа-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 27 червня 2014 року між ними та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500949780, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 060,20 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,99% річних з кінцевим строком повернення 01 липня 2019 року.

Зазначали, що ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язався сплачувати кредит та проценти за його користування, неустойки та інші платежі в сумі, строках та на умовах, передбачені договором та Графіком погашення кредиту.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 24 листопада 2015 року сума заборгованості складає 39 853,36 грн., з яких: 29 239,36 грн. заборгованість за кредитом, 5 361,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 852,72 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 2 400 грн. штраф, тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість з відповідача.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копію заочного рішення він не отримував, про розгляд справи не знав. Позивач не надав суду документів на підтвердження суми боргу та порушень ним умов кредитного договору.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 39 853,36 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2014 року між позивачем ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Згідно умов договору ПАТ«Альфа-Банк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 30 060,20 грн., а ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язався повернути кредит, щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем були виконані його зобов`язання, передбачені договором та законодавством, а саме, надано кредитні кошти в розмірі 16 198,34 грн. Однак ОСОБА_1 в односторонньому порядку порушив вимоги як договору так і законодавства.

Станом на 24 листопада 2015 року відповідачем допущена заборгованість у загальному розмірі 39 853,36 грн., з яких: 29 239,36 грн. заборгованість за кредитом, 5 361,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 852,72 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 2 400 грн. штраф.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог. Так судом було встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, та допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань внаслідок чого утворилася заборгованість яка підлягає до стягнення .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України (у редакції чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що позивач не надав суду документів на підтвердження суми боргу та порушень ним умов кредитного договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині оскільки матеріалами справи підтверджено факт укладання кредитного договору (а.с.4-6,7,8) та отримання і використання відповідачем кредитних коштів.

Також користування кредитними коштами підтверджується також і випискою з рахунку клієнта за період з 27 червня 2014 року по 24 листопада 2015 року (а.с.21).

Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку (з якого також вбачається, що відповідачем було здійснено 25 липня 2014 року, 27 серпня 2014 року та 17 жовтня 2014 року оплати за кредитом у розмірі 950 грн. та по 960 грн. 27 серпня 2014 року та 17 жовтня 2014 року, хоча згідно до графіку погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору, сума платежу у розмірі 950,29 грн. повинна була здійснюватися що місяця з дати укладання договору 01 числа), станом на 24 листопада 2015 року становить 39 853,36 грн., з яких: 29 239,36 грн. заборгованість за кредитом, 5 361,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 852,72 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 2 400 грн. штраф (а.с.20).

19 листопада 2015 року банком на адресу відповідача було направлено вимогу про досудове врегулювання спору. Однак заборгованість за договором сплачено не було (а.с.19).

Крім того, відповідач не зазначає в поданій апеляційній скарзі про те, що кредитних коштів він не отримував, як і не надає альтернативного розрахунку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що копію заочного рішення він не отримував, про розгляд справи не знав, відхиляються у зв`язку з наступним.

Після звернення банку із позовом, судом, на виконання вимог законодавства (ч.3 ст.122 ЦПК України), було здійснено запит до органу державної влади, підприємства,установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних.

05 січня 2016 року на адресу суду надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача : АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи наявні поштові конверти, у яких направлялись судові повістки, та які повернулися на адресу суду з довідкою «За закінченням терміну зберігання».

Колегією суддів не встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі зазначив адресу своєї реєстрації АДРЕСА_1 , на вказану адресу судом апеляційної інстанції надіслано копію ухвали про відкриття провадження. Втім поштове відправлення також повернулося на адресу суду «За закінченням терміну зберігання» (а.с.91), в той час коли відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України імперативно визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2023 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров