Справа № 450/199/21 Провадження № 2/450/531/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сотника О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, та зустрічним позовом адвоката Сотника Олександра Ігоровича, який діє в інтересах відповідачки ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача):

позивач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати земельну ділянку, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , здійснити поділ спільного майна подружжя: земельної ділянки площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, рівними частинами по 1/2 кожному з подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що зареєстрував з Позовні вимоги мотивовані тим, з 27.11.2012 перебував у шлюбі з відповідачкою, який було розірвано згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14.04.2020. Під час шлюбу в 2014 році придбали земельну ділянку площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради Садового Товариства «Салют», Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - :09:000:0180. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за відповідачкою на підставі оплатного договору, однак така земельна ділянка набута подружжям в період шлюбу, а тому така є спільною сумісною власністю подружжя, та просить провести поділ майна подружжя, в межах якого визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину такої земельної ділянки. 17.07.2021 позивач (відповідач за зустрічним позовом) подав відзив на зустрічну позовну заяву, та вказав, що на час будівництва будинку сторони фактично не працювали та заощаджень не мали, а фінансування будівництва будинку здійснювалося батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , який працював по контрактах на морських суднах іноземних судновласників і заробив значну суму коштів. Зазначає, що ОСОБА_4 перебувала у декретній відпустці у зв`язку із народження двох дітей, а ОСОБА_6 було скорочено і він тривалий час був без роботи. Зазначає, що ні позивач, ні відповідач не могли фінансувати будівництво, а тому твердження ОСОБА_4 про фінансування нею будівництва не відповідають дійсності. Крім цього будинок не прийнято в експлуатацію, а такий є незавершеним будівництвом. Автомобілі були продані за період шлюбу, а доводи про те, що дружина не надавали згоди на їх відчуження є безпідставними. ОСОБА_7 постійно забезпечував сім`ю усім необхідним, не ухилявся від утримання дітей, а станом на сьогодні належно сплачує аліменти, надає дітям грошові кошти для їхніх побутових потреб, цікавиться їх життям, ніколи не приховував та не знищував спільного майна, а тому відсутні підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя. 09.12.2022 представником позивача надано письмові пояснення з приводу зустрічного позову ОСОБА_4 у яких зазначено, що не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 продав автомобіль Hyundai Santa Fe за 18000 доларів США, оскільки такий автомобіль було відчужено ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2016/232621 від 08.12.2016 року на користь ОСОБА_8 за суму 15000,00 грн. Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 4647/2019/324051 від 20.02.2019 року було продано на користь ОСОБА_5 транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за суму 150000, 00 грн., а не 14000 доларів США, як вказує ОСОБА_4 .. При цьому вказує, що з приводу рухомого майна, яке відчужується одним із подружжя у період зареєстрованого шлюбу, або період, коли сторони проживали разом та вели спільне господарство, то кошти отриманні продавцем (одним із подружжя) від продажу такого транспортного засобу вважаються такими, що витрачені в інтересах сім`ї, якщо доводи протилежного не підтверджено, у такому випадку грошову компенсацію за свою частку у спільному рухомому майні отримати не буде можливості з вищевказаних мотивів. Жодних доказів про здійснення ОСОБА_3 відчуження чи використання майна на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховання такого ОСОБА_4 не представила. Відчуження автомобіля марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 здійснено до розірвання шлюбу між сторонами, який був розірваний згідно з рішенням Сихівського районного суду мі.Львова від 14.04.2020, кошти у розмірі 150000, 00 грн., отримані ОСОБА_3 , були використані в інтересах сім`ї та на покриття поточних видатків, купівлю продуктів харчування, іграшок, сплату комунальних послуг. Щодо підстави для відступлення від принципу рівності часток у спільному майні - проживання дітей разом з матір`ю та перебування на її утриманні, то просить врахувати, що діти проживають із матір`ю за згодою сторін, ОСОБА_3 бере участь у їхньому утриманні, справно сплачує аліменти і ніколи не мав заборгованості зі сплати таких, крім того бере участь і в інших витратах, які необхідні дітям. А тому вважає, що в суду відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 70 СК України та для відступу від засади рівності часток подружжя у даній справі з огляду на недоведеність підстав для застосування такого відступу.

Позиція відповідача: відповідач правом на подання відзиву не скористалася, 10.06.2021 на адресу суду подала зустрічний позов про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. В межах зустрічного позову відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним) просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіль «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; об?єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом та не прийнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, розташованій на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, а також просить визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини об?єкту незавершеного будівництва спільної сумісної власності, що розташований на земельній ділянці, на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області і в рамках поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за частку у спільному майні, а саме: 2/3 частини вартості проданих без її відома автомобілів «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 ; «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 . В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що на спірній земельній ділянці, право на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , велося будівництво житлового будинку, який теж є спільним сумісним майном подружжя. Зведений житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва, але до розірвання шлюбу сторони разом із дітьми спільно проживали у зазначеному будинку. Окрім цього, ОСОБА_4 приймала активну участь у будівництві та облаштування зазначеного житлового будинку. Зазначає, що за позовом дружини, членів сім ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об?єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, кожна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Стверджує, що у разі неможливості поділу об?єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Вважає, що об?єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об?єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об?єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Окрім зазначеної земельної ділянки та житлового будинку за час шлюбу подружжя набуло у власність і інше майне. Зокрема, за спільні кошти подружжя було придбано 2 транспортні засоби: автомобіль «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 за 23000 доларів США; автомобіль «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 у Швеції за орієнтовну суму 14000 доларів США. Однак позивач ОСОБА_3 скориставшись тим, що всі документи на перелічені авто знаходились у нього 08.12.2016 року, без її відома продав автомобіль Hyundai Santa Fe за 18 000 $. Другий автомобіль, Ford Kuga Titanium 2013 року випуску, 20.02.2019 без отримання згоди дружини було перереєстровано ОСОБА_3 на його батька ОСОБА_5 . ОСОБА_5 вчиняє всі можливі дії, спрямовані на виведення майна з-під спільної сумісної власності подружжя, а саме подавав разом із батьком позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка є предметом поділу у даній справі, потайки від ОСОБА_4 переоформив та продав належні подружжю автомобілі. Таким чином, вказане рухоме майно вибуло з володіння поза її волею і без її відома. Вона не давала своєї згоди на продаж вказаних авто і переоформлення права власності на інших осіб і була впевнена, що автомобілі досі оформлено та неї та відповідача (позивача за первісним позовом), а документи на них теж знаходяться у нього. Кошти, отримані ОСОБА_3 за продаж автомобілів не були витрачені в інтересах сім?ї, більш того їй не відомо, куди відповідач спрямував ці кошти. Оскільки вищеперелічене майно було придбане сторонами в період шлюбу та за спільні кошти, воно належить позивачу та відповідачу як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір отримати грошову компенсацію за зазначене майно, шляхом визначення за нею 2/3 вартості проданих без її відома авто, в порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить відступити від засад рівності часток подружжя у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 своїми діями, а саме таємним, без її згоди продажем авто, яке належало сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, втратив майно на шкоду інтересам сім`ї, а також з врахуванням того, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, яких остання власними силами доглядає та виховує, матеріально забезпечує, а також виконує всі інші обов`язки, які покладені на неї та необхідні для належного утримання спільних дітей сторін та ведення домашнього господарства.

У судовому засідання представник позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, у задоволенні зустрічного - просив відмовити. Окрім доводів, що зазначені у відзиві на зустрічний позов та письмових поясненнях, покликається також на те, що відповідний житловий будинок будувався без необхідних дозвільних документів, а тому є самочинним будівництвом, право не яке не може виникати у осіб за законом, а тому підстави для поділу такого будинку станом на сьогодні відсутні.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - адвокат Сотник О.І.в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, у задоволенні первісного позову просив відмовити. Окрім цього повідомив, що у нього відсутні відомості про те, чи отримували ОСОБА_4 або ОСОБА_3 дозвільні документи на будівництво такого будинку, втім вважає, що такий є об`єктом спільної сумісної власності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

18.01.2021 запит про доступ до персональних даних; 18.01.2021 ухвала про відкриття загального позовного провадження; 10.06.2021 зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; 22.06.2021 клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі до перегляду Верховним Судом справи № 450/1437/19 за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 28.12.2020; 22.06.2021 протокольна ухвала про відстрочення сплати судового збору за зустрічним позовом; про прийняття зустрічного позову; про відмову в зупиненні провадження у справі; 17.07.2023 відзив на зустрічну позовну заяву; 23.07.2021 року, 01.10.2021 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 04.10.2021 ухвала про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду; 04.11.2021 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 04.11.2021 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 04.11.2021 ухвала суду про відкладення судового засідання; 16.11.2021 заява позивача про відкладення розгляду справи; 16.12.2021 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 16.12.2021 клопотання представника позивача про відкладення судового засідання; 16.12.2021 ухвала про відкладення судового засідання; 07.02.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 07.02.2022 ухвала про відкладення судового засідання; 01.03.2022 ухвала про відкладення судового засідання; 30.03.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 31.03.2022 ухвала про відкладення судового засідання; 19.05.2022 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 19.05.2022 ухвала про відкладення судового засідання; 29.06.2022 ухвала суду про відкладення судового засідання; 20.09.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 20.09.2022 ухвала про відкладення судового засідання; 01.11.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 01.11.2022 ухвала про відкладення судового засідання; 09.12.2022 письмові пояснення представника позивача за первісним позовом з приводу зустрічного позову; 08.02.2023 акт про відсутність електропостачання у суді у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 13.04.2023; 13.04.2023 ухвала про відкладення судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_4 від 27.11.2012 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 27 листопада 2012 року, про що 27 числа листопада місяця 2012 року складено відповідний актовий запис № 2881. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації: ОСОБА_10 .

За час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

13.04.2014 року ОСОБА_4 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. та зареєстрований в реєстрі № 940, згідно з яким: продавець передав, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради, СТ «Салют», Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - :09:000:0180. Продаж було вчинено за ціною 81 000, 00 грн., які будуть виплачені Покупцем Продавцю на час підписання цього договору. ОСОБА_3 надав свою згоду на купівлю земельної ділянки, справжність підпису на якій засвідчено 30.04.2014 року Щур Т.В. приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області за реєстровим № 939. У пункті 3.6. договору наявне застереження за яким «Ця земельна ділянка набувається ними як спільна сумісна власність».

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. та зареєстрованого в реєстрі № 940, за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21178752 від 30.04.2014 року.

В подальшому, на земельній ділянці за кадастровим номером :09:000:0180 сторони розпочали будівництво житлового будинку, який станом на сьогодні в експлуатацію не введений і право власності на який не зареєстрованому за жодною зі сторін.

08.12.2016 року ОСОБА_4 , як продавцем, було укладено із ОСОБА_8 , як покупцем, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2016/232621 від 08.12.2016 року за яким продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2007 року випуску, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за Продавцем «14.06.2013» підрозділом МВС «ВРЕР ДАІ З ОБСЛУГОВУВАННЯ М. ЛЬВОВА ТА ПУСТОМИТІВСЬКОГО РАЙОНУ». У пункті 3.1. такого договору вказано, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 15 000 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

20.09.2019 року ОСОБА_3 , як продавцем, було укладено із ОСОБА_5 , як покупцем договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4647/2019/324051 від 20.02.2019 року, за яким продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за Продавцем «16.02.2017» підрозділом МВС «ЦЕНТР 4647». У пункті 3.1. такого договору вказано, що за домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 150 000 (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 14.04.2020 року у справі № 464/2178/19, яке набрало законної сили 06.08.2020 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований 27.11.2012 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис 2881.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2012, який був припинений 06.08.2020 внаслідок його розірвання за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 14.04.2020 року у справі № 464/2178/19.

Предметом спору, виходячи із предмету первісного, та зустрічного позову є наступне майно:

1) земельна ділянка площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради, СТ «Салют», Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - :09:000:0180;

2) об`єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом та не прийнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться не земельні ділянці, розташованій на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області;

3) транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_1 ;

4) транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2007 року випуску, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_2 .

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні цього спору, суд керувався наступним:

Відповідно до ч. 1 ст. 1 СК України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Згідно з положенням ч. ч. 1-2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З приводу можливості відступу судом від засади рівності часток подружжя, то слід зазначити, що за загальним правилом, що передбачене ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, ч. 2 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а ч. 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У зустрічному позові ОСОБА_4 порушено питання щодо необхідності відступу від засади рівності часток подружжя, зокрема, з посиланням на частину 2 статті 70 СК України, зазначає, що в даній справі є підстави для відступу від засад рівності часток подружжя, зокрема у зв`язку із тим, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) своїми діями, а саме таємним, без згоди іншого подружжя - ОСОБА_4 , продажем авто, яке належало сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, втратив майно на шкоду інтересам сім`ї. Окрім цього, зазначено, що варто враховувати і ті обставини, що сторони проживають окремо, на утриманні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) перебуває двоє неповнолітніх дітей, яких остання власними силами доглядає та виховує, матеріально забезпечує, а також виконує всі інші обов`язки, які покладені на неї та необхідні для належного утримання спільних дітей сторін та ведення домашнього господарства, а тому, вважає, що у даному випадку належним та достатнім буде відступлення судом від засади рівності часток подружжя.

Розглядаючи можливість відступу від засади рівності часток подружжя у даній справі суд керується наступним:

Положення ч. 1 ст. 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

При цьому, позивач за зустрічним позовом посилається на ч. 2 ст. 70 СК України, з аналізу якої випливає, що суд має право відступити від засади рівності часток подружжя за таких обставин:

1) якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї;

2) якщо один із подружжя ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей);

3) якщо один із подружжя приховав, знищив чи пошкодив спільне майно;

4) якщо один із подружжя витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім`ї.

Суд при застосування вказаної норми матеріального враховує і висновки щодо застосування норм права, які містяться у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 570/685/19, в якій зазначено, що під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

З матеріалів вбачається, що продаж автомобіля марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2007 року випуску, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_5 було здійснено особисто ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 , а автомобіль марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 було продано до розірвання шлюбу між сторонами, який був розірваний згідно за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 14.04.2020 у справі № 464/2178/19.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що ОСОБА_3 приховав, знищив чи пошкодив спільне майно подружжя, оскільки автомобіль марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 було відчужено відповідачем за зустрічним позовом в момент, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

При цьому, відповідний договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4647/2019/324051 від 20.02.2019 року в судовому порядку не визнавався недійсним з підстав, що такий було укладено ОСОБА_3 без згоди на це його дружини на той час - ОСОБА_4 ..

Окрім цього, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що кошти отримані ОСОБА_3 від продажу транспортного засобу марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 були витрачені ним у своїх власних інтересах, а не інтересах сім`ї.

З приводу ж того, що відповідач за зустрічним позовом не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), то суд зазначає, що судовим наказом Сихівського районного суду міста Львова від 25.02.2019 у справі № 464/754/19 наказано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підтвердження фактів сплати ОСОБА_3 аліментів належним чином до справи долучено Звіт про здійснені відрахування та виплати № 354 від 06.07.2021, звіт про здійснені відрахування та виплати № 353 від 06.07.2021 року, звіт про здійснені відрахування та виплати № 352 від 06.07.2021, з яких вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_3 регулярно утримуються суми для їх зарахування у якості аліментів.

Окрім цього, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду будь-яких постанов, рішень, вироків, тощо, які б підтверджували факт несвоєчасної сплати ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, чи інших доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_3 ухилявся від участі в утриманні таких дітей.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 70 СК України та для відступу від засади рівності часток подружжя у даній справі як щодо земельної ділянки, так і щодо решти об`єктів, які є предметом судового спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, а учасниками справи не заперечується, що 13.04.2014 ОСОБА_4 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. та зареєстрований в реєстрі № 940, згідно з яким: продавець передав, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради, СТ «Салют», Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - :09:000:0180.

Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_3 надав свою згоду на купівлю земельної ділянки, справжність підпису на якій засвідчено 30.04.2014 року Щур Т.В. приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області за реєстровим № 939.

При дослідженні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. та зареєстрованого в реєстрі № 940 в судовому засіданні судом було встановлено, що у пункті 3.6. договору наявне застереження за яким «Ця земельна ділянка набувається ними як спільна сумісна власність».

Суд зазначає, що право власності на земельну ділянку площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180 було зареєстровано за ОСОБА_4 30.04.2014 року, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21178752 від 30.04.2014 року.

При цьому, згідно вимог ч. 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, суд встановив, що право власності за відповідачем за первісним позовом на спірну земельну ділянку за кадастровим номером :09:000:0180 виникло у ОСОБА_4 30.04.2014, тобто в період, коли сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відтак, суд зазначає, що в силу вимог ст. 60 СК України, земельна ділянка за кадастровим номером :09:000:0180 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, ч.1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати земельну ділянку за кадастровим номером :09:000:0180 спільною сумісною власністю подружжя та здійснити її поділ на вимогу позивача за первісним позовом.

При цьому, визначаючи розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд керується вимогами статті 70 СК України.

Водночас, суд звертає увагу, що в даній справі позивачем за зустрічним позовом не доведено існування підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у даній справі.

Отже, керуючись вимогами ч. 1 ст. 70 СК України, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог за первісним позовом та вважає за необхідне здійснити поділ спільного майна подружжя: земельної ділянки площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, рівними частинами по 1/2 кожному з подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину такої земельної ділянки.

Судом встановлено, що на земельній ділянці за кадастровим номером :09:000:0180, яка є спільною сумісною власністю подружжя, було розпочато будівництво житлового будинку, який станом на сьогодні в експлуатацію не введений і право власності на який не зареєстрованому за жодною зі сторін.

При цьому, позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду було вказано, що такий житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Водночас, в судовому засіданні було встановлено, що станом на сьогодні будь-які документи, які дають право виконувати будівельні роботи чи належний затверджений проект будівництва такого є відсутніми.

Вказані обставини були наведені представником відповідача за зустрічним позовом і підтверджені представником позивача за зустрічним позовом, а тому є такими, що не підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 4 ст. 375 ЦК України, правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проєкта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Відтак, на підставі повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження факту законності будівництва житлового будинку на земельній ділянці за кадастровим номером :09:000:0180, яка є спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку, що відповідний житловий будинок є самочинним будівництвом у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Враховуючи наведене, підстав ототожнювати самочинне будівництво із об`єктом незавершеного будівництва у суду немає, оскільки відповідне самочинне будівництво, на відміну від об`єкта незавершеного будівництва майно не є об`єктом права власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 307/3957/14-ц вказано, що: «самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13).

З урахуванням того, що житловий будинок який знаходиться на земельній ділянці, розташованій на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області за кадастровим номером :09:000:0180 є самочинним будівництвом відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України, то такий житловий будинок не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом у цій частині є передчасними, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено факту законності будівництва такого житлового будинку, а отже такий не може вважатися об`єктом права власності і відповідно виступати предметом спору про поділ майна подружжя.

Враховуючи наведене у задоволенні зустрічних позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, у зустрічній позовній заяві з приводу транспортних засобів заявлено дві вимоги, а саме позивач за таким просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіль «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 і в рамках поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за частку у спільному майні, а саме: 2/3 частини вартості проданих без відома позивача автомобіля «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 в сумі 586800, 00 грн.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати відповідні автомобілі спільною сумісною власністю та водночас стягнути із відповідача за зустрічним позовом грошову компенсацію за частку у спільному майні, а саме: 2/3 частини вартості проданих автомобілів в сумі 586 800, 00 грн.

Згідно з ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.20128 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не підтверджено належними та допустимими доказами суму коштів, яку заявлено у зустрічному позові, а долучені скриншоти із порталу «AUTO.RIA» не можуть підтверджувати ринкову вартість таких автомобілів.

При цьому, судом встановлено, що автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2007 року випуску, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_2 був відчужений не відповідачем за зустрічним позовом, а позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2016/232621 від 08.12.2016 року за ціну 15 000, 00 грн..

Водночас, позивачем за зустрічним позовом не доведено зворотного, зокрема того факту, що такий автомобіль був проданий її чоловіком чи відповідний купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2016/232621 від 08.12.2016 року було визнано недійсним, чи підпис ОСОБА_4 на такому було підроблено, або що.

З наведеного випливає, що позивач за зустрічним позовом не наділений правом вимагати компенсацію частки на такий автомобіль у відповідача за зустрічним позовом, оскільки відповідний автомобіль було відчужено самим позивачем за зустрічним позовом і така на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2016/232621 від 08.12.2016 року отримала за такий автомобіль відповідні грошові кошти.

Щодо автомобіля FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_1 , то судом встановлено, що такий 20.09.2019 року було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4647/2019/324051 від 20.02.2019 року за 150 000, 00 грн..

При цьому, судом не встановлено, а позивачем за зустрічним позовом не доведено той факт, що відповідач за зустрічним позовом здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його.

Суд враховує і ту обставину, що відчуження автомобіля марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_1 відбулося ОСОБА_3 20.09.2019 року, а шлюб між сторонами було розірвано 06.08.2020 року.

Водночас, як ствердив відповідач за зустрічним позовом, кошти які були отримані ОСОБА_3 були використані в інтересах сім`ї та на покриття поточних видатків, купівлю продуктів харчування, іграшок, сплату комунальних послуг.

Таким чином, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що грошові кошти, отримані від відчуження ОСОБА_3 в період зареєстрованого шлюбу автомобіля марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_1 були витрачені в інших інтересах, ніж інтереси сім`ї.

Відтак, суд приходить до висновку, що зустрічний позов у цій частина є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову у цій справі.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, ч.1 якої передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 368, 376 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 70 СК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задоволити.

Визнати земельну ділянку, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Здійснити поділ спільного майна подружжя: земельної ділянки, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, рівними частина по 1/2 кожному з подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180.

В задоволенні зустрічного позову адвоката Сотника Олександра Ігоровича, який діє в інтересах відповідачки ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_11 , проживає: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2023.

Суддя Д.А. Кукса