Справа № 134/1710/22
Провадження № 22-ц/801/1344/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 рокуСправа № 134/1710/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Кантониста О. О. в смт. Крижопіль, повне судове рішення складено 24 квітня 2023 року,-

в с т а н о в и в :

21 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «33 канал» (далі - ТОВ «Редакція газети «33 канал») про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

21 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до ТОВ «Редакція газети «33 канал», яка була прийнята судом та ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2023 року провадження у справі в цій частині було закрито (а.с.85).

Відтак остаточно ОСОБА_1 просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації усю інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 у вересні 2022 року у статті 33 каналу, яка містила заголовок «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки уся інформація викладена у цій статті є такою, що не відповідає дійсності, та є наклепом;

- зобов`язати ОСОБА_2 публічно спростувати поширену відносно ОСОБА_1 усю недостовірну інформацію, шляхом написання та опублікування на сторінці 33 каналу наступного тексту спростування: «ІНФОРМАЦІЯ_2»»;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 173 000 грн, а також понесені ним та документально підтверджені судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3 640 грн та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн (а.с. 50 - 52).

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в мережі Інтернет на сторінці «33 канал» була опублікована стаття із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором якої є ОСОБА_5 . У цій статті зазначено наступне: «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Позивач вважає, що викладена у вищезазначеній статті інформація містить негативні відомості та висловлювання на його адресу, усі зазначені у статті припущення є наклепом та порушують його честь, гідність та ділову репутацію. Викладена в статті інформація є надумано, не підтвердженою жодними фактами, його слова перекручені, це його (позивача) права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, оскільки принижує соціальну оцінку його громадської та професійної діяльності, адже, перебуваючи на посаді секретаря Крижопільської селищної ради, він представляє велику кількість громадян та захищає права і свободи людини. Окрім того, ця інформація поширена в Інтернет-джерелах, а тому є у вільному доступі необмеженому колу осіб.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав наступне:

-зазначення в досліджуваній статті висловлювання: «ІНФОРМАЦІЯ_5», вжите ОСОБА_2 під час спілкування з журналістом газети «33-й канал», є повідомленням інформації, отриманої нею з інших джерел, а саме від осіб, які були присутні на місці події, тобто є оціночним судженням, а не твердженням, відтак не може бути ані спростоване, ані підтверджене;

- такі слова у статті як: «ІНФОРМАЦІЯ_6» суд не вважає недостовірною інформацією та наклепом на позивача, оскільки неможливо встановити про кого саме каже ОСОБА_2 і яким чином те, що її чоловіку прийшла мобілізаційна повістка стосується позивача;

- такі слова у статті як: «ІНФОРМАЦІЯ_7» взагалі не носять жодного негативного відтінку, тому незрозуміло в чому полягає порушення прав позивача з боку відповідачки. Та обставина, що редакції газети розмістила коментар позивача, як він стверджує, без його дозволу немає ніякого відношення до відповідачки;

- такі слова у статті як: «ІНФОРМАЦІЯ_8» жодним чином не зачіпають права позивача, оскільки є узагальненням.

Також суд першої інстанції зазначив, що у статті позивач фігурує як «названий свідками можливий учасник конфлікту», у статті відсутні фактичні твердження про те, що позивач вчинив будь-яке кримінальне правопорушення, відтак суд не встановив наявності порушеного права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, про захист яких він просить та з цією метою звернувся до суду.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію та зобов`язання відповідачки спростувати таку інформацію, також, враховуючи що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про визнання інформації недостовірною, такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, суд прийшов до висновку про відмову у її задоволенні також.

Не погодившись із цим рішенням, 24 травня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно оцінив його доводи, дійшов хибного висновку та проігнорував те, що поширена відповідачкою інформація про його причетність до вчинення кримінальних правопорушень не відповідає дійсності, а тому є недостовірною, негативною і такою, що завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Зауважує, що суд відмовив у задоволенні похідної вимоги про ступінь завданих йому збитків та моральних страждань без дослідження цієї вимоги. Окремо звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки показам свідків, суд обмежився викладенням змісту свідчень.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 ЦПК України).

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Близнюк В. В. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Панасюк В. Б. в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 223- 225), що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

По справі встановлено наступні обставини:

Позивач працює на посаді секретаря Крижопільської селищної ради, про що свідчить посвідчення, видане 25 листопада 2021 року (а. с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року в газеті «33-й канал» НОМЕР_1 розділі «Резонансні новини тижня» було розміщено статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автором статті вказаний ОСОБА_5 ), наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_11.

ІНФОРМАЦІЯ_10.

ІНФОРМАЦІЯ_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_13 .

ІНФОРМАЦІЯ_14.

ІНФОРМАЦІЯ_15

ІНФОРМАЦІЯ_16 .

ІНФОРМАЦІЯ_17

ІНФОРМАЦІЯ_18».

Це вже не перше звернення до редакції про те, що роти незгодним із зловживаннями місцевих чиновників затикають повістками в армію. Ця тривожна тенденція насторожує. Коли одні воюють на фронті і кладуть своє життя за справедливу Україну, інші використовують ЗСУ для залякування людей та прикриття свого «беспрєдєла». Сподіваємось на об`єктивне розслідування цього конфлікту та готові вислухати інші точки зору» (а.с. 20 - 21).

У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Разом з тим у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із статтею 277 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право поваги до приватного і сімейного життя. Право на повагу до приватного життя є правом на приватність, правом жити так, як кожен того бажає, і бути захищеним від оприлюднення фактів приватного життя. Вимога поваги до приватного життя автоматично обмежується в тій мірі, в якій окрема особа сама ставить своє особисте життя у залежність від громадського життя або інших інтересів, які забезпечуються захистом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач, обіймаючи посаду секретаря Крижопільської селищної ради, автоматично обмежив своє право на приватність життя, оскільки набув статусу публічної особи, а інформація, викладена відповідачем у статті, стосується позивача не як приватної, а як публічної особи та є оціночним судженням, а не фактичним твердженням.

Як вбачається зі змісту опублікованої статті, згадка про ОСОБА_1 з боку відповідачки ОСОБА_2 є лише один раз: «ІНФОРМАЦІЯ_5». Апеляційний суд погоджується, що таке висловлювання, з огляду на його зміст, є оціночним судженням, а не твердженням, відтак не може бути ані спростоване, ані підтверджене. За таких обставин суд першої інстанції вірно не давав оцінки інформації, отриманої при допиті свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , оскільки свідки були допитані для отримання інформації чи був в момент конфлікту ОСОБА_1 на АЗС та чи брав участь у конфлікті, тобто ці свідчення були дані з метою підтвердження чи спростування викладеної ОСОБА_2 інформації, яка, як уже зазначено вище, вірно визнана судом оціночним судженням та не може перевірятися на предмет достовірності.

Правильним також є висновок суду першої інстанції про те, що інша інформація , яка викладена у статті, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_6», - не вжита по відношенню до позивача, його прізвище, ім`я чи посада ніде не згадується, така інформація є безособовою, а відтак не порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що такі слова у статті як: «ІНФОРМАЦІЯ_19», - не носять жодного негативного відтінку, а та обставина, що редакції газети розмістила коментар позивача, як він стверджує, без його дозволу та згоди, немає відношення до відповідачки, а від позовних вимог до ТОВ «Редакція газети «33 канал» позивач відмовився і така відмова прийнята судом (а.с. 50-52, а.с. 85)

Відтак апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції з дотриманням вимог процесуального закону надав належну оцінку кожному висловлюванню, про спростування яких просив позивач, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання недостовірною та спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, а вимога про відшкодування моральної шкоди як похідна, задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвалене у справі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року - залишенню без змін як таке, що постановлене з додержанням норм процесуального права, правильним застосуванням норм матеріального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційним судом надано оцінку основним доводам сторін по справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд зазначає, що ОСОБА_1 було сплачено 5 460 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 206), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені судові витрати слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат відповідачем в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 27 червня 2023 року.