Провадження № 22-ц/802/237/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Мохнюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011» про усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування, відшкодування моральної шкоди.

Свій позов обґрунтовує тим, що він та його дружина є співвласниками жилого приміщення АДРЕСА_1 та проживають разом з дитиною в ньому. Функцію балансоутримувача даного гуртожитку здійснює ОСББ «Явір 2011». Вказує, що користувались загальним душовим приміщенням у коридорі третього поверху (приміщення № 91 згідно технічного паспорта), однак з вересня 2020 року відповідач ОСОБА_6 самовільно заволоділа душовим приміщенням, постановила нові двері та замок, що закривається та заборонила йому та його сім`ї користуватись ним. Також відповідач ОСОБА_5 самовільно здійснила перепланування приміщень загального користування, а саме перебудувала приміщення кладовки у коридорі третього поверху (приміщення № 93 згідно з технічним паспортом) даного гуртожитку під душову кабіну, закрила під ключ та також заборонила йому та його сім`ї ним користатись. Інших душових приміщень на поверсі немає. Вказує, що дійсним предметом позову є усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом надання вільного доступу до душу через двері, що замкнені на замок відповідачкою ОСОБА_4 , а також демонтажу самовільно встановленого душового обладнання і приведення нежитлового приміщення в первісний стан, тобто кладовки відповідачки ОСОБА_5 . Вважає що право користуватись допоміжними приміщеннями (душовою) та кладовкою не може бути обмежене іншими співмешканцями.

Крім того вважає, що неправомірними діями відповідачів, щодо позбавлення можливості вільного доступу та користування йому було завдано значних побутових незручностей, через які він був змушений змінювати свій розпорядок дня та життєві звички, оскільки він є інвалідом, тому ця ситуація завдає йому додаткових труднощів, тому моральну шкоду він оцінює у розмірі 20000 грн., яку просить стягнути з відповідачки ОСОБА_4 . На підставі викладеного, просить зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди йому та членам його сім`ї у користуванні спільною власністю мешканців багатоквартирного будинку шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_4 надати йому ключі від приміщення душової (№ НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , третій поверх), та не перешкоджати у будь-який спосіб користуватися даним душовим приміщенням йому та членам його сім`ї, стягнути з ОСОБА_4 в його користь 20000 грн. заподіяної моральної шкоди. Зобов`язати ОСОБА_5 демонтувати за власний рахунок самовільно встановлене душове обладнання в кладовці (№ 93 за адресою: АДРЕСА_2 , третій поверх), привівши дане приміщення до первісного стану, як кладовки, звільнити вказане приміщення та не перешкоджати у будь-який спосіб користуватися даною кладовкою йому та членам його сім`ї, стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір та витрати за надання правової допомоги.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.06.2022 року залучено як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі в частині про усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування. В іншій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є співвласником житлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 17,30 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням від 08.09.2011 року № 960-р і зареєстроване у відділі реєстру житлового фонду під № 960-р/11 (а.с.9).

У заявленому суду позові позивач просить усунути перешкоди у користуванні спільною власністю шляхом надання вільного доступу до душу, а саме приміщення № НОМЕР_1 та приміщення № 93 (кладової).

З оглянутої в судом інвентаризаційної справи № 57483 на будинок АДРЕСА_2 вбачається, що приміщення за № 91 зазначено як душова загальною площею 1,0 кв.м., а приміщення за № 93 кладова, загальною площею 1,9 кв.м.

Відповідно до протоколу установчих зборів від 20 січня 2011 року у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 »

Позивач, у позовній заяві стверджує, що з вересня 2020 року ОСОБА_6 самовільно заволоділа душовим приміщенням, поставивши нові двері та замок, що закривається чим унеможливила йому та членам сім`ї користуватись ним. Інша відповідач самовільно здійснила перепланування приміщень загального користування, а саме перебудувала приміщення кладовки у коридорі третього поверху (приміщення № 93 згідно з технічним паспортом) даного гуртожитку під душову кабіну, закрила під ключ та також унеможливила ним користатись.

Відповідно, предметом позову є усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом надання доступу до душу, а також приведення нежитлового приміщення в первісний стан.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ( ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. ( 382 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Правовою підставою вимог про усунення перешкод у користуванні майном є норма статті 391 Цивільного кодексу України, відповідної до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до цієї статті власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.( п. 2 ст. 10 ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду»).

Використання приміщень загального користування, а також допоміжних приміщень, зміна їхнього призначення, відповідно до ст. 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників будинку, а не окремих мешканців.

Відповідно до ст. 26 «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єкти, що належать до спільного майна багатоквартирного будинку, можуть за рішенням загальних зборів об`єднання передаватися в користування, у тому числі на умовах оренди, фізичним та юридичним особам за умови, що не будуть погіршені умови експлуатації багатоквартирного будинку.

Згідно з повідомленням департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від 26.04.2021 р. № 27-26/700/2021, на яке посилається позивач, і яке є додатком до позовної заяви проінформовано, що у випадку відсутності відповідного рішення загальних зборів (щодо порядку користування приміщеннями загального користування), ваше право (право позивача) користуватись вказаними у зверненні допоміжними приміщеннями (приміщення у місці загального користування 1,0 кв. м. (експлікація технічного паспорта № 91, добудова в місцях загального користування площею 1,9 кв. м. (експлікація технічного паспорта № 93) не може бути обмежена окремими мешканцями».

Згідно з п.3.12. Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЯВІ 1». затвердженого Протоколом загальних зборів ОСББ «Явір 2011» № 17 від 13 листопад 2016 року рішення стосовно спільного майна, яким користується лише певна гру співвласників приймаються зборами зазначеної групи співвласників.

У п. 4.5. Статуту вказано, що за рішенням загальних зборів допоміжні приміщення та інше спільне майно будинку можуть передаватися в користування окремим співвласникам.

Протоколом зборів співвласників 3-го поверху 2-го під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 від 22 червня 2022 року підтверджено право користування співвласників 3-го поверху 2-го під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 приміщень загального користування на 3-му поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 кожному співвласнику згідно даних технічного паспорту, які включені у платіжки на оплату комунальних послуг зокрема:

- квартира АДРЕСА_3 добудова в загальному коридорі площею 1,7 кв. м. (експлікація ; технічного паспорта № 94), приміщення у місці загального користування 1,0 кв. м. (експлікація технічного паспорта № 91);

- квартира АДРЕСА_4 добудова в місцях загального користування площею 1, 9 кв.м ( експлікація технічного паспорта № 93).

Відповідно до пп. б п. 5.2 Статуту співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийнятих у межах їх повноважень.

Таким чином, як вбачається з протоколу зборів співвласників, співвласники прийняли рішення про надання спірних добудов відповідачам, що відповідає положенням Статуту та ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», отже відповідачів використовують їх на законних підставах.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували доводи позивача з приводу того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірними приміщеннями.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи вказували, що двері в приміщенні № 91 (душова) ніколи не були обладнані замком, який би закривався на ключ, відповідно позивач та його сім`я завжди мали вільний доступ до вказаного приміщення. Представник відповідача стверджувала, що ОСОБА_3 та члени його родини користувались душовим приміщенням до того часу, доки йому не було запропоновано здійснювати оплату за отримані послуги у повному обсязі, після чого між ними виник конфлікт та позивач почав ініціювати судові спори.

ОСОБА_3 не спростував доводи відповідачів, що стосувались питання вільного доступу до спірних приміщень, та не подав про це відповідних доказів.

Звернення позивача до різних інстанцій з приводу доступу до спірних приміщень, лише підтверджують наявність конфліктних ситуацій між сторонами, однак не свідчать про вчинення відповідачами перешкод у користуванні приміщеннями, які на законних підставах були передані їм для користування.

Крім того, позивач не заперечував, що він безперешкодно користувався даними приміщеннями, і зараз користується, що є підтвердженням його клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог щодо усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині вимог про усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування необхідно відмовити у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю.

Не підлягає до задоволення клопотання позивача про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог про усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Оскільки позивач просить закрити провадження лише в частині немайнових вимог, а вимогу про стягнення моральної шкоди підтримує у повному обсязі, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно вирішено позовні вимоги по суті, а не закрито провадження в справі.

Так з протоколу та журналу судового засідання вбачається, що представник позивача у повному обсязі підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Окрім того, матеріали справи не містять жодного доказу, щодо усунення відповідачами перешкоди у користуванні спільним майном, про які заявляв позивач у позові, що надавало б суду можливість констатувати про відсутність предмету спору на момент постановлення рішення.

З огляду на безпідставність позову про усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, яка є похідною.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права, зроблений без належного з`ясування дійсних обставин, оскільки відмовити у задоволенні позову належало за його безпідставністю та бездоказовістю, а тому рішення необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення .

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011» про усунення перешкод та отримання вільного доступу до місць загального користування та про звільнення і повернення до первісного стану місця загального користування, відшкодування моральної шкоди - відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: