ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5294/22 Номер провадження 22-ц/814/2952/23Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП в Полтавській області, ДКС України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення та з проханням розпочати досудове розслідування по вказаному факту.

На протязі майже 4 місяців, всупереч вимог ст.214 КПК України, відомості про скоєний злочин внесені не були, а досудове розслідування розпочате не було.

Проведення належного розслідування та розгляду даної кримінальної справи за результатами яких було б прийнято обґрунтоване та справедливе рішення, надало б можливість ОСОБА_1 в подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку відносно ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами.

Більше того, у зв`язку з плином часу, можливості збору доказів у даній справі з кожним місяцем втрачається. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав позивача, інформації щодо ходу досудового розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричиняє ОСОБА_1 значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав, яке тривало 6 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості.

Враховуючи вищенаведене, та осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, а тим більше оцінити їх в грошовому виразі надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори з урахуванням вимог розумності та справедливості завдану моральну шкоду він оцінив в розмірі 15000 грн., яку просить стягнути з відповідачів.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 січня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора з заявою про вчинення кримінального правопорушення з боку посадових осіб Полтавського місцевого центру з надання БВПД кримінального правопорушення за ст.356 та ст.364 КК України (а.с.60, 61, 82-84).

Листом за №125-410-18 від 04.11.2021 за підписом першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Осюка Ю.П. направлено для розгляду звернення ОСОБА_1 за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення та з інших питань до Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області (а.с.59 зворот, 80).

Відповідно до довідки перевірки звернення ОСОБА_1 від 17.11.2021 старшого ДОП СДОП відділу превенції Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції А. Григоренка, 15.11.2021 до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , який повідомив про те, що адвокати з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області не виконують свої функціональні обов`язки. Даний матеріал було направлено до СВ Полтавського РУП для прийняття рішення. Однак у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність в даній події кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внесення інформації до ЄРДР, даний матеріал було направлено до СПД Полтавського РУП. В ході перевірки ознак кримінального правопорушення не виявлено. Перевірку за вказаним фактом було визнано закінченою. Матеріали перевірки списати до справи Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області у порядку ЗУ «Про звернення громадян» (а.с.58 зворот, 78).

Також, листом за №10133/115/101/4 від 22.11.2021 за підписом т.в.о. начальника Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Ващенка І.І. повідомлено ОСОБА_1 , що його звернення від 15.11.2021 розглянуте та за результатами його перевірки прийняте рішення про списання матеріалів до справи Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області у порядку ЗУ «Про звернення громадян» (а.с.85).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2022 у справі №554/1171/22 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ГУ НП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення - задоволено. Зобов`язано уповноважену особу ГУ НП в Полтавській області, внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до вимог ст.214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 17.01.2020 про кримінальне правопорушення, відмова на яку була надана листом №10133/115/101/4 від 22.11.2021 (а.с.5)

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що останнім не було доведено обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог, та не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Місцевий суд вірно встановив, що позивач обґрунтовує факт заподіяння йому моральної шкоди тими обставинами, що відомості про кримінальне правопорушення за його заявою не були внесені до ЄРДР у відповідності з вимогами КПК України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справа № 757/66977/17-ц, в якій фактичні обставини справи є ідентичними, в частині невнесення до ЄРДР відомостей за заявою про кримінальне правопорушення, висловлена правова позиція про те, що «Сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідача внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій ГУ НП в Полтавській області та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені».

Місцевий суд при розгляді справи врахував й інші правові позиції Верховного Суду з аналогічного питання та вірно дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та моральною шкодою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, та слугувати в подальшому як беззаперечна підстава для відшкодування моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач, а ухвала слідчого-судді сама по собі не є достатнім доказом цього.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 січня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 травня 2023 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна