Справа № 204/8065/16-ц
Провадження № 2/204/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С ТА Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до Дніпропетровської міської ради, в якій просила: встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті своєї матері ОСОБА_6 ; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 ; визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 . В обґрунтування зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . За життя, 02 грудня 2004 року ОСОБА_7 було складено заповіт, яким все своє майно, яке належатиме їй на день смерті, вона заповідала ОСОБА_4 . Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. 02 грудня 2004 року. 13 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На підставі вказаної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу № 3/2015. 13 січня 2016 року нотаріусом Демуш Є.В. було винесено постанову про відому у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на відповідну частину домоволодіння і ОСОБА_4 запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності. На підставі викладеного ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом.

15 березня 2017 року представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 надала суду уточнену позовну заяву, в якій просила: встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме 1/2 частини домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті своєї матері ОСОБА_6 ; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 1/2 частини домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 ; визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, а саме 40/100 частини домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 . В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6 , якій на праві власності належала частина домоволодіння АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом б/н про право власності від 14 серпня 1952 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалась із 1/2 частини вказаного домоволодіння. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 був її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично прийняв спадщину після смерті матері шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном, але не оформив своїх спадкових прав. За життя, а саме 06 січня 1986 року, ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалось він заповів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була його дружиною. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась із 1/2 частини вищевказаного домоволодіння, яку він в свою чергу успадкував після смерті своєї матері. Єдиною спадкоємицею вказаного майна (відповідно до заповіту) була ОСОБА_7 , яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном. У листопаді 2004 року ОСОБА_7 звернулась до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 19 листопада 2004 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . З невідомих причин 1/2 частина вказаного домоволодіння залишилась зареєстрованою за ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та все майно якої фактично було успадковане ОСОБА_5 , який і був чоловіком (спадкодавцем) ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка фактично складається із 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 частина зареєстрована за нею, а 1/4 частина залишилась зареєстрованою за ОСОБА_6 ). За життя, а саме 02 грудня 2004 року, ОСОБА_7 було складено заповіт, відповідно до якого усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалось заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є її дочкою. 13 січня 2015 року ОСОБА_9 звернулась до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 13 січня 2016 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш С.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 . Підставою для винесення вказаної постанови стала відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на відповідну частину спірного домоволодіння. Їй було рекомендовано звернутись до суду для встановлення права власності. Оскільки ОСОБА_6 (перший власник спадкового майна) померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , при здійсненні спадкування її майна, а саме 1/4 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , а після нього - ОСОБА_7 , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2006 року у справі №2-1459-2006 було затверджено акт ідеальних часток домоволодіння по АДРЕСА_2 від 23.12.2005 року КП «ДМБТІ», відповідно до якого вказане домоволодіння належить трьом власникам: ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.1973 року належить 1/2 частина, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 14.08.1952 року належить 1/4 частина, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.11.2004 року належить 1/4 частина. Спільне домоволодіння складається з: житлового будинку А-1, сараю В, навісу О, сараю Н, житлового будинку Б-1, сараю Г, убиральної 3, сараю И, сараю К, душу Л, огорожі 1,2,3.4,5,6,7,8,9, мостіння 1,2. Згідно акту ідеальних часток КП «ДМБТІ» від 23.12.2005 року у фактичному користуванні ОСОБА_10 знаходяться: у житловому будинку А-1 приміщення 1-1, 1-4, 1-5, 1-6, житловою площею 30,1 кв.м, у прибудові А-1 приміщення 1-1, 1/2 частина 1-2, ґанок, сіни а-1, сараї В, Н, навіс О, огорожі № 1, 6, 7, 8, мостіння 2, у загальному користуванні - огорожа № 5, що складає 60/100 всього домоволодіння. У фактичному користуванні ОСОБА_7 знаходяться: у житловому будинку А-1, приміщення 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житловою площею 21,2 у прибудові А-1 приміщення 2-1, 2-2, тамбур а-1, сіни а-1, тамбур а-4-1, козирок, житловий будинок Б-1, сараї Г,И,К, убиральня 3, душ 1, огорожі № 2, 3, 4, 9, мостіння 1, у загальному користуванні - огорожа № 5, що складає 40/100 частин домоволодіння. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2006 року набрало законної сили та виконано. Вважає, що на даний час спадкове майно після смерті ОСОБА_7 фактично складається із 40/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 15 березня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 150).

Ухвалою суду від 03 квітня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 157).

22 червня 2017 року у судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_11 надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що ОСОБА_3 вважає, що вказана позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 87 років померла його бабуся - ОСОБА_7 , яка проживала разом з ним та його сім`єю за адресо: АДРЕСА_1 . У 2003 році ОСОБА_7 перенесла тяжку психічну травму, яка була викликана раптовим зникненням, а в подальшому 02 травня 2004 року смертю сина та його батька - ОСОБА_12 . Після зникнення ОСОБА_12 . ОСОБА_7 почала замикатися в собі, майже не спілкувалася з людьми, постійно переглядала старі фотокартки та плакала. Ця психічна травма призвела до різкого погіршення її стану здоров`я. Останні 10 років до смерті у бабусі був вкрай тяжкий стан здоров`я: вона страждала на сильні головні болі, на високий тиск, склероз, не впізнавала своїх рідних та близьких, а останні 4 роки взагалі майже не ходила без сторонньої допомоги. Він з дружиною постійно піклувалися про ОСОБА_7 та здійснювали за останньою догляд. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, він є онуком ОСОБА_7 , постійно проживав з нею у будинку за вказаною адресою та здійснював за нею догляд, 05 січня 2015 року він звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом на майно померлої ОСОБА_7 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 лютого 2015 року нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 . Підставою для відмови стала наявність заповіту ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 . Заповіт нібито підписаний ОСОБА_7 . Вважає, що вказаний заповіт викликає сумніви щодо його дійсності, оскільки він не був належним чином підписаний заповідачем - не містить власного розшифрованого підпису ОСОБА_7 , вона взагалі внаслідок хвороби не могла з`явитися до нотаріуса для складання заповіту, а також у зв`язку з тим, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, оскільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки. Тому, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 23 серпня 2017 року по вказаній цивільній справі було зупинено провадження до набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 204/3549/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту (справа № 204/3549/17, провадження 2/204/1311/17) (т. 2 а.с. 61).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року по справі № 204/3549/17 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним було відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року по справі № 204/3549/17 апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року - залишено без змін (т. 2 а.с. 90-92).

ІНФОРМАЦІЯ_8 позивач ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 вересня 2020 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1083 (т. 2 а.с. 74).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року було відновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, а також залучено до участі у цивільній справі № 204/8065/16-ц правонаступника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) (т. 2 а.с. 94-95).

06 грудня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, яка була уточнена 27 січня 2023 року, в якій позивач ОСОБА_1 остаточно просив: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в порядку спадкування за законом право власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю. В обгрунтування зазначив, що у зв`язку зі смертю первісного позивача змінились підстави для звернення до суду з позовною заявою. Предметом спору у даній справі є визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, частина зазначеного домоволодіння зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 2004 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-4232. Зазначена 1/4 частина домоволодіння була передана їй у спадок після померлого чоловіка ОСОБА_5 на підставі заповіту від 06 січня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-62. За життя ОСОБА_7 було складено заповіт від 02 грудня 2004 року, який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., зареєстровано в реєстрі за № 5-5520, в якому зазначено, що усе належне їй майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті вона заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_4 звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 13 січня 2015 року. 13 січня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. було винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 , оскільки спадкоємицею ОСОБА_4 не наданий правовстановлюючий документ на відповідну частину житлового будинку. При цьому, оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_7 від 12 листопада 2004 року, на час звернення ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини знаходився у третьої особи - ОСОБА_3 , який з метою вчинення перепон у реєстрації права власності за законною спадкоємицею відмовився надати оригінал зазначеного документу, у зв`язку з чим ОСОБА_4 і було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 став її син - ОСОБА_1 . У зв`язку з фактичною наявністю державної реєстрації права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 та наявністю чинного заповіту на зазначене майно на ім`я ОСОБА_4 , вважає, що право власності на це майно на даний час має бути визнано за спадкоємцем ОСОБА_4 - ОСОБА_1 . Щодо частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яка не була перереєстрована та за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 зазначає наступне. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з яких: частина була успадкована її сином - ОСОБА_5 та в подальшому зареєстрована за його дружиною ОСОБА_7 ; частина була успадкована ОСОБА_13 за правом представлення після померлого батька ОСОБА_14 . ОСОБА_15 приходилась онукою ОСОБА_6 . Згідно відомостей зі Спадкової справи № 499/1970 року ОСОБА_16 09 квітня 1970 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, ОСОБА_16 протягом наступних 36 років до своєї смерті так і не оформила у встановленому законом порядку право власності на 1/4 частину спірного домоволодіння. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця такого права. ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 . З наведеного можна дійти висновку, що спірна частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 фактично належала ОСОБА_15 , хоча і не була зареєстрована за нею. Спадкоємці, які б звернулись з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_15 відсутні, спадкова справа не відкривалась. Тим часом, ОСОБА_7 була зареєстрована та фактично проживала у спірному домоволодінні з 18 червня 1959 року до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . З прийняттям Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІУ, який набрав чинності з 01.01.2004 року, законодавцем було передбачено можливість набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_16 померла, не залишивши по собі спадкоємців, можна дійти висновку про відсутність у спірного майна іншого власника. Разом з тим, з часу смерті ОСОБА_6 у 1970 році ОСОБА_7 продовжувала, разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 проживати у спірному будинку, фактично володіла і користувалась ним, не знаючи, що частина цього домоволодіння фактично належить ОСОБА_15 . Жодних дій щодо належного їй майна ОСОБА_16 протягом 36 років з моменту набуття права на спадщину і до моменту своєї смерті у 2011 році не вчиняла. На момент своєї смерті ОСОБА_7 добросовісно та відкрито володіла частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 протягом 14 років 7 місяців. Спадкоємець ОСОБА_7 - первісний позивач у справі ОСОБА_4 за життя також мала право на визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 , проте фактично належала ОСОБА_16 - за набувальною давністю. Проте, у зв`язку з тривалим розглядом справи ОСОБА_4 за життя не встигла заявити відповідні позовні вимоги, оскільки розгляд даної цивільної справи було зупинено ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2017 року, якою було задоволено відповідне клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 , та поновлено розгляд справи лише 09 листопада 2022 року. Водночас, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . З огляду на викладене та враховуючи положення ч. 1, ч. 2 ст. 344, а також п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, позивач ОСОБА_1 вважає, що також має право на визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 власником, якої значиться ОСОБА_6 за набувальною давністю. Отже, позивач має право на визнання за ним права власності в загальному розмірі на 40/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

30 січня 2023 року від представника відповідача Дніпровської міської ради - Григоренко А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпровська міська рада позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Однак, позивач звернувся до суду з даним позовом, не обґрунтовуючи при цьому, чим саме було порушено, не визнано або оспорено його право на володіння спірним майном саме Дніпровською міською радою. Неналежність обраного способу судового захисту зумовлює відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. Дніпровською міською радою права позивача порушено не було та спір з позивачем відсутній. Дніпровська міська рада вважає постанову Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13 січня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії законною та такою, що відповідає нормам чинного законодавства. А з цих підстав визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом неможливе. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Первісний позивач ОСОБА_4 під час розгляду справи, а саме 23 травня 2017 року, в судовому засіданні пояснювала, що ОСОБА_7 є її рідною матір`ю. Мати перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , який є їй вітчимом. Також, у неї є звідний брат по матері - ОСОБА_12 , інших дітей у ОСОБА_7 не було. Батьками брата ОСОБА_12 є її мати ОСОБА_7 та вітчим ОСОБА_5 . В 2001 році брат пішов з дому і пропав, а пізніше з`ясувалося, що він помер. Мати постійно проживала на АДРЕСА_1 . Вона до 1968 року проживала разом із матір`ю на АДРЕСА_2 , а потім вийшла заміж і виїхала з будинку. Мати залишилася проживати на АДРЕСА_2 . Пізніше, вона забрала мати до себе, оскільки у матері була маленька пенсія і вона не могла сплачувати комунальні послуги. В 2004 році мати залишила заповіт на її ім`я. В будинок по АДРЕСА_2 заселився її молодший син із сім`єю, сплатив всі борги і став там жити. Але, в 2009 році її племінник - ОСОБА_3 , який є сином її звідного брата ОСОБА_12 , вигнав її сина з будинку і заселився сам разом із дружиною і дитиною, оскільки був зареєстрований у даному будинку. В 2009 році мати ОСОБА_7 повернулася в будинок на АДРЕСА_2 і з того часу проживала там по день смерті разом із онуком ОСОБА_3 та його сім`єю. Також, зазначила, що у її вітчима ОСОБА_5 був рідний брат - ОСОБА_14 , у якого була дружина, яка померла приблизно 20 років назад, а також була єдина дочка - ОСОБА_16 , яка також померла. У ОСОБА_16 була єдина дочка, ім`я якої, вона не пам`ятає. Знає, що ОСОБА_16 двічі була заміжнею, її перший чоловік поїхав закордон, а другий давно помер, ще до смерті самої ОСОБА_16 . Дочка ОСОБА_17 теж померла, сім`ї в неї не було. В останнє вона бачила ОСОБА_16 приблизно десять років назад, ОСОБА_16 пиячила та була онкологічно хвора. Коли позивач в останнє бачила ОСОБА_16 , то спитала, чого вона не прийняла спадщину після смерті батька, остання сказала, що нічого про спадщину не знає. Пізніше, вона намагалася знайти ОСОБА_16 , але про неї ніхто нічого не знав. Лише нещодавно вона дізналася від сусідів, що ОСОБА_16 померла. ОСОБА_16 жила у гуртожитку на АДРЕСА_4 . Також, вона дізналася, що через рік після смерті ОСОБА_16 померла і її дочка, яка потрапила під машину.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від його представника - ОСОБА_8 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, у наданій до суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на 40/100 частин домоволодіння не заперечував. Крім того, в судовому засіданні 03 квітня 2017 року також не заперечував проти задоволення позову.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У наданих до суду письмових запереченнях проти задоволення позову заперечував. Також, під час розгляду справи, а саме 23 травня 2017 року, в судовому засіданні пояснював, що він є сином ОСОБА_12 , який помер у 2004 році, йому було 44 роки, він був працездатний. ОСОБА_5 є його дідусем, а ОСОБА_7 його бабусею. Загребельна Парасковія є його прабабусею. У його дідуся був брат - ОСОБА_18 , який помер ще до його народження. У його батька - ОСОБА_12 є тільки одна сестра ОСОБА_4 . Дружиною батька є його мати - ОСОБА_19 з 1979 року проживала у будинку на АДРЕСА_2 . У 2003 році вона отримала квартиру на ж/м Фрунзенський і переїхала туди жити. Він проживає в будинку на АДРЕСА_2 з самого народження і по теперішній час, де і зареєстрований. Однак, деякий час, а саме з 2003 року по 2009 рік проживав у своєї дружини за іншою адресою. В 2009 році він разом із сином і дружиною повернулися в будинок на АДРЕСА_2 , де проживала його бабуся ОСОБА_7 і стали постійно проживати в ньому однією родиною. Ще за час свого життя бабуся казала, що будинок нікому не відпише. При житті бабуся оформила на нього лише довіреність щодо оплати комунальних послуг. Він знає, що ОСОБА_16 була донькою ОСОБА_14 - брата його дідуся - ОСОБА_5 і доводиться йому тіткою. У ОСОБА_16 була єдина донька ОСОБА_20 . Йому невідомо, чи мала ОСОБА_20 сім`ю. ОСОБА_16 та її донька ОСОБА_20 померли.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності б/н від 14 серпня 1952 року, виданого житловим управлінням Дніпропетровського відділу комунального господарства (т. 1 а.с. 139) на праві власності належала частка домоволодіння АДРЕСА_2 , що також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 4891887 від 29 вересня 2004 року, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 58).

У ОСОБА_6 було два сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 07 вересня 1970 року (т. 1 а.с. 136); та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що визнавалось сторонами під час розгляду справи.

ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6 померла, що підтверджується записом акту про смерть № 103 від 07 січня 1970 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану (т. 1 а.с. 136).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що на той час складалося з 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2 .

За змістом статті 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, який був чинним на час смерті ОСОБА_6 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 527 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

09 квітня 1970 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася ОСОБА_16 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_5 , в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_13 померла її бабуся - ОСОБА_6 , на день смерті якої залишилося майно - житловий будинок в АДРЕСА_2 , а також грошовий внесок в ощадній касі. При цьому повідомила також, що спадкоємцем ОСОБА_6 є також і ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 166). У зв`язку з цим було заведено спадкову справу № 499/1970 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6 , копія якої міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 164-169).

Факт прийняття спадщини ОСОБА_16 після смерті ОСОБА_6 посвідчений нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.П. (т. 1, а.с. 166 (зворотній бік)).

При цьому, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , є дочкою ОСОБА_14 , що визнавалось сторонами під час розгляду справи та підтверджується Відновленням запису акта про народження № 59 від 08 травня 1945 року, внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 21 листопада 2014 року (т. 2 а.с. 51), та відповідно є онукою ОСОБА_6 .

Оскільки син ОСОБА_6 - ОСОБА_14 , який був спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, помер ще ІНФОРМАЦІЯ_15 (що підтверджується записом акта про смерть № 3990 від 29 грудня 1965 року (т. 2, а.с. 31)), то ОСОБА_16 після смерті ОСОБА_14 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 за правом представлення.

Крім того, судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_13 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 був зареєстрований та постійно проживав її син - ОСОБА_5 , що підтверджується домовою книгою для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 4-18), а також вбачається з матеріалів спадкової справи № 910/2004, заведеної Третьою дніпропетровською державної нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 128-142).

Тобто, оскільки на день смерті ОСОБА_6 разом з нею проживав її син ОСОБА_5 , який фактично вступив в управління та почав володіти спадковим майном, то у відповідності до вимог ст. 529 ЦК Української РСР у редакції 1963 року ОСОБА_5 також вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_13

Таким чином, суд вважає встановленим факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 її сином - ОСОБА_5 та її онукою ОСОБА_16 (по праву представлення замість померлого батька - ОСОБА_14 ) в рівних частинах по 1/2 частині спадкового майна, тобто на той час по частині спірного домоволодіння АДРЕСА_2 .

Отже, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 час частина домоволодіння АДРЕСА_2 була успадкована ОСОБА_5 та частина домоволодіння АДРЕСА_2 була успадкована ОСОБА_16 .

Однак, ні ОСОБА_16 , ні ОСОБА_5 за життя не здійснили державної реєстрації своїх прав на успадковані ними частини нерухомого майна.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР у редакції 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За таких обставин, незважаючи на те, що за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_16 так і не оформили право власності на спадкове майно -по частині домоволодіння АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 , однак вказана спадщина фактично була прийнята та належала їм з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_13 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Красногвардійським РАЦС м. Дніпропетровська 07 грудня 1991 року, актовий запис № 1545 (т. 1, а.с. 9).

За життя, а саме 06 січня 1988 року, ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровською державною нотаріальною контори Хилько Л.А., зареєстрований у реєстрі за № 2-62, яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 135), з якою він перебував у шлюбі з 22 січня 1961 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 , виданим 22січня 1961 року Красногвардійським районним бюро РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 109 (т. 1 а.с. 5).

При цьому, від подружнього життя ОСОБА_5 та ОСОБА_7 мали двох спільних дітей: сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим Красногвардійським районним РА.ЦС м. Дніпропетровська 23 лютого 1961 року, актовий запис № 213 (т. 1, а.с. 215); дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що визнавалось сторонами під час розгляду справи. У подальшому, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_17 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 24 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 317 (т. 1, а.с. 214).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на на той час частину домоволодіння АДРЕСА_2 .

На час відкриття спадщини, тобто станом на 06 грудня 1991 року, ОСОБА_7 була зареєстрована та постійно з 18 червня 1959 року проживала разом зі спадкодавцем - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується її паспортом громадянина України серії НОМЕР_8 , виданим 22 серпня 2002 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 4).

Отже, ОСОБА_7 прийняла спадщину, що залишилася після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , вступивши у фактичне володіння та користування майном.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори 19 листопада 2004 року звернулася ОСОБА_4 , діюча на підставі довіреності, посвідченої П`ятою дніпропетровською держнотконторою 14.06.2004 року за реєстром № 2-849, від імені ОСОБА_7 , з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 133), у зв`язку з цим було заведено спадкову справу № 910/2004 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 128-142).

19 листопада 2004 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за № 3-4232, на частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_13 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право власності, виданого міським житловим управління Дніпропетровського відділу комунального господарства 14.08.1952 року, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро 30.08.1952 року за № 27-136, реєстраційний номер 7663824. На земельній ділянці площею 722 кв.м по фактичному користуванню знаходиться: А-1 - житловий будинок, шл. бет., житловою площею 43,1 кв, м, та такі господарчі будівлі та споруди: Г - сарай, шл. бет., В - сарай, шл. бл., Ж - вбиральня, дош., З - вбиральня, дош., И - сарай (тимчасовий) дош., К - сараи (тимчасовий), дош., Л - душ, дош., М - зливна яма, цегла, 1-6, І - споруди (т. 1, а.с. 140).

Інша частина домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 грудня 1973 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3671, належала на праві власності ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 48).

На час спадкування спірного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_16 після смерті ОСОБА_6 , а також подальшого спадкування ОСОБА_7 майна після смерті свого чоловіка - ОСОБА_5 , спірне нерухоме майно в цілому становило частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, 23 грудня 2005 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за результатами обстеження домоволодіння АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці площею 722м2 згідно заяви ОСОБА_10 було затверджено Акт ідеальних часток (т. 1, а.с. 72-73). У вказаному Акті ідеальних часток зазначено, що частки змінились у зв`язку з узаконенням сіней літ. а'-1 згідно рішення Красногвардіського РВК № 111/7 від 27 лютого 1991 року та самовільно побудованим сараєм літ. Н гр. ОСОБА_10 . Згідно вказаного акту ідеальних часток від 23 грудня 2015 року на домоволодіння АДРЕСА_2 : 1) ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право на спадщину від 06.12.1973 року належить частина вказаного домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться у житловому будинку А-1 приміщення 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, житловою площею 30,1 кв.м, у прибудові А'-1 приміщення 1-1, 1/2 частина 1-2, ґанок а, сіни а'-1, сарай В, сарай Н, навіс О, огорожі № 1, 6, 7, 8, мостіння ІІ, у загальному користуванні огорожа № 5, що разом складає 60/100 частин даного домоволодіння; 2) за ОСОБА_6 (померлою) згідно свідоцтва про право власності від 14.08.1952 року значиться частина вказаного домоволодіння; ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.11.2004 року (не зареєстроване) належить частина домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться у житловому будинку А-1, приміщення 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житловою площею 21,2 кв.м., у прибудові А'-1 приміщення 2-1,2-2, тамбур а2-1 (самовільний), сіни а3-1 (самовільні), тамбур а4-1 (самовільний), козирок, житловий будинок Б-1 (самовільний), сарай Г, убиральня З, сарай И, сарай К, душ Л, огорожі № 2, 3, 4, 9, мостіння І, у загальному користуванні огорожа № 5, що разом складає 40/100 частин домоволодіння.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2006 року по справі № 2-1459-2006 було задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про затвердження акту ідеальних часток домоволодіння. Затверджено акт ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_2 від 23 грудня 2005 року Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1, а.с. 81-82). Вказане рішення набрало законної сили 01 вересня 2006 року.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2006 року по справі № 2-260/2006, було затверджено за ОСОБА_10 право власності на 60/100 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 83).

60/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з приватизованою земельною ділянкою ОСОБА_10 було передано у власність ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 03 лютого 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-263 (т. 1, а.с. 88-89), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14127354 від 03 квітня 2007 року (т. 1, а.с. 90).

У листі Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 20 лютого 2015 року №1575, зазначено, зокрема, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2006 затверджено Акт ідеальних часток від 23.12.2005 року, згідно якого за гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 значиться 40/100 частки, але перереєстрація права власності в КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась (т. 1, а.с. 126).

За таких обставин суд зазначає, що на теперішній час спірне нерухоме майно, яке є предметом даного позову - частина спірного домоволодіння, та яке належало померлій ОСОБА_6 , фактично внаслідок затвердження судом акту ідеальних часток становить всього 40/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з які станом на 12 травня 2011 року (на час смерті ОСОБА_16 ) належали: 20/100 частин (1/2 частина від 40/100 частин) домоволодіння - ОСОБА_16 (по праву представлення замість померлого батька - ОСОБА_14 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_13 , право власності на спадкове майно не оформлено; 20/100 частин (1/2 частина від 40/100 частин) домоволодіння - ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19 листопада 2004 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., зареєстрованого у реєстрі за № 3-4232.

З Актового запису акту про смерть № 3645 від 20 травня 2011 року, вбачається, що ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 (т. 2 а.с. 32).

Згідно листа Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 02 серпня 2017 року № 2310/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , із заявами про відмову/прийняття спадщини до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_16 не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавалися (т. 2, а.с. 54).

За таких обставин очевидним є висновок про те, що 20/100 частин спірного нерухомого майна, які були успадковані та прийняті ОСОБА_16 після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 не були прийняті жодним із спадкоємців та не були успадковані. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_16 за життя у спірному домоволодінні не проживала та не користувалася належною їй частиною нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 , виданим повторно 13 січня 2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5109 (т. 1, а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя, а саме 02 грудня 2004 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. було посвідчено заповіт ОСОБА_7 , зареєстрований в реєстрі за № 5-5520, яка на випадок своєї смерті усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, заповідала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1, а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

05 січня 2015 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 97), звернувся ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_12 (що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 , виданим 25 листопада 1980 року відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 4298 (т. 1, а.с. 213)) та відповідно є онуком ОСОБА_7 .

У зв`язку з цим 05 січня 2015 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 3/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 96-127).

Також, 13 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 105).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

16 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, а у випадку неможливості - просив видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, після смерті бабусі - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 112).

Постановою державного нотаріусу Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 16 лютого 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , оскільки у встановлений законом термін спадщину прийняв спадкоємець за заповітом, а ОСОБА_3 не є спадкоємцем за заповітом, а також не є спадкоємцем за законом згідно ст. 1241 ЦК України (т. 1, а.с. 114).

13 січня 2016 року ОСОБА_22 , діючи як представник на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім`я ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 121).

Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 13 січня 2016 року, ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , оскільки спадкоємицею ОСОБА_4 та її представником не наданий правовстановлюючий документ на відповідну частину житлового будинку, запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності та частини у житловому будинку за вищевказаною адресою (т. 1, а.с. 10).

У зв`язку з викладеним ОСОБА_4 , з метою захисту своїх спадкових прав, у грудні 2016 року звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_2 .

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

У частині 3 статті 1296 ЦК України закріплено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 складений нею 02 грудня 2004 року на ім`я ОСОБА_4 заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 5-5520, був чинний, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39320472 від 05 січня 2015 року (т. 1, а.с. 104).

Згідно з п.п. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

ОСОБА_3 у червні 2017 року звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. Але, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року по справі № 204/3549/17 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року по справі № 204/3549/17 апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року - залишено без змін (т. 2 а.с. 90-92).

Отже, єдиним спадкоємцем за заповітом ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , є первісний позивач - ОСОБА_4 , яка у встановлений законом строк прийняла спадщину, в тому числі і належні ОСОБА_7 20/100 частин (до затвердження акту ідеальних часток - частина) домоволодіння АДРЕСА_2 , а третя особа - ОСОБА_3 не є спадкоємцем за заповітом та не має права на обов`язкову частку у спадщині згідно зі ст. 1241 ЦК України.

Але, під час розгляду даної справи судом, так і не оформивши своїх спадкових прав на частину домоволодіння АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 первісний позивач - ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 вересня 2020 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1083 (т. 2 а.с. 74).

Після смерті первісного позивача ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно.

ОСОБА_1 є сином первісного позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11 , виданим 11 травня 1969 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1451 (а.с. 75).

У статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 як син померлої ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті останньої. За заявою ОСОБА_1 від 01 лютого 2021 року про прийняття спадщини Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 63/2021 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4 , копія якої міститься в матеріалах справи (т. 2 а.с. 124-150). 06 жовтня 2021 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-668, на квартиру АДРЕСА_6 (т. 2 а.с. 79). Також, 06 жовтня 2021 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-669, на грошові кошти з відсотками, компенсаціями та індексаціями в АТ КБ «Приватбанк» (т. 2 а.с. 81).

У зв`язку з цим, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року до участі у цивільній справі № 204/8065/16-ц було залучено правонаступника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 2 а.с. 94-95).

Незважаючи на те, що за життя ОСОБА_4 так і не оформила право власності на спадкове майно за заповітом - 20/100 частин (до затвердження акту ідеальних часток - частина) домоволодіння АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак вказана спадщина фактично була прийнята та належить ОСОБА_4 з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті первісного позивача ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить також і належні померлій 20/100 частин (до затвердження акту ідеальних часток - частина) домоволодіння АДРЕСА_2 .

Первісний позивач - ОСОБА_4 успадкувала за заповітом право на нерухоме майно у вигляді 20/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , право на яке мала спадкодавець ОСОБА_7 , а позивач ОСОБА_1 успадкував це право за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , однак в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, а тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом і у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак у передбаченому законом порядку позбавлений можливості реалізувати свої права спадкоємця та отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність документу, який підтверджує право власності ОСОБА_4 на спадкове майно, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю, суд виходить з наступного.

Як вже було встановлено судом під час розгляду даної справи, 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 , були успадковані та прийняті ОСОБА_16 (по праву представлення замість померлого батька - ОСОБА_14 ).

При цьому, ОСОБА_16 в успадкованій нею частині домоволодіння АДРЕСА_2 не проживала та з моменту відкриття 07 січня 1970 року спадщини і до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 так і не оформила право власності на спадкове майно.

В свою чергу, у спірній частині домоволодіння з 18 червня 1959 року була зареєстрована та фактично проживала ОСОБА_7 разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_5 .

При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 безперервно, відкрито та добросовісно користувались всіма 40/100 частинами (до затвердження акту ідеальних часток - частина) домоволодіння АДРЕСА_2 , в тому числі і частиною домоволодіння, що належала ОСОБА_16 , та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 ОСОБА_7 продовжила користуватись всіма 40/100 частинами цього домоволодіння.

З прийняттям 16 січня 2003 року Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, законодавцем було передбачено можливість набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Однією з підстав набуття права власності є давність володіння, або набувальна давність.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно роз`яснень наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, наступні обставини:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Також слід враховувати, що згідно п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази суд вважає встановленим, що протягом тривалого часу, а саме з 07 січня 1970 року (з моменту смерті ОСОБА_6 ) та у подальшому після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто протягом 44 років, (крім того час безперервного володіння з моменту набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 - з 01 січня 2004 року становить більше 13 років) ОСОБА_7 добросовісно володіла та користувалась частиною домоволодіння АДРЕСА_2 , яка фактично належала ОСОБА_16 .

Факт знаходження майна у володінні ОСОБА_7 вона не приховувала, ставилась до домоволодіння як до власного, доглядала за будинком, підтримувала його в придатному для проживання стані, вживала необхідних заходів для утримання його в належному стані.

Отже, суд приходить до переконання, що ОСОБА_7 за життя набула право за набувальною давністю на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , які фактично належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_16 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 .

З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оскільки первісний позивач - ОСОБА_4 успадкувала за заповітом право на нерухоме майно, яке мала спадкодавець ОСОБА_7 , а позивач ОСОБА_1 в свою чергу успадкував це право за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , суд приходить до переконання про наявність усіх законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , що фактично належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_16 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 , а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 328, 344, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 524, 527, 529, 548, 549 Української РСР в редакції 1963 року, та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності за набувальною давністю на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 07 березня 2023 року.

Суддя Д.Л. Черкез