Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/212/23

01 травня 2023 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В. за участю представника позивача адвоката Даниліва Ю.М., представника відповідача адвоката Годованця В.Ф. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за належну йому частину квартири у розмірі 491 201, 88 грн.

Після виконання вимог п.2 ч.1 ст.187 ЦПК України, ухвалою від 13 лютого 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду.

В обґрунтування позову вказує, що з 09 вересня 2004 року по 12 травня 2020 року він перебував у з шлюбі з відповідачем.

Шлюб було зареєстровано у відділу РАГС у Надвірнянському міськвиконкому (актовий запис №115, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

У 2014 році він разом із відповідачем вирішили придбати дві квартири у м. Івано-Франківську, шляхом укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому. Право власності на одну із яких, було вирішено зареєструвати за відповідачем, а другу за ним.

Оскільки він часто перебував за межами України, де заробляв кошти на утримання дружини та сина, він довірив відповідачу зароблені ним кошти та не заперечував, щоб вона займалася укладанням договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, із забудовником від її та мого імені.

Відповідач запропонувала йому укласти договори купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, один від її імені, а другий - від імені їх малолітнього сина, на що він відповів відмовою, оскільки вважав, що укладати від імені малолітнього сина договори, у яких в дитини виникають фінансові зобов`язання є неприпустимим.

На виконання домовленостей між ним та відповідачем, остання уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, від свого імені з ТОВ «Альянс-Б» та виконала фінансові зобов`язання за цим договором за рахунок спільних коштів.

16 лютого 2016 року реєстраційною службою Богородчанського районного управління юстиції в Івано-Франківській області за відповідачем було зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_1 .

Вищезгадана квартира є предметом цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя у справі N 338/1063/20, яка перебуває на розгляді Богородчанського районного суду.

14 лютого 2014 року відповідач, скориставшись його довірою, нехтуючи його бажанням щодо придбання нерухомості на його ім`я, уклала з ТзОВ «Альянс-Б» договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, N 42/34 корпус 3 від імені їх малолітнього сина ОСОБА_3 та виконала фінансові зобов`язання за цим договором, всупереч інтересам сім`ї за рахунок спільних коштів на суму 231 900.

Відповідно до витягів з архіву курсів валют Міністерства фінансів

України офіційний валютний курс НБУ гривні по відношенню до американського долара станом на 14.02.2014 року становив 8 грн. 63 копійки за один долар, тобто договір N 42/34 корпус 3 укладено на суму 26 871 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят один) долар (231900 грн. : 8,63 дол. = 26871 дол.), станом на 02.12.2022 року курс становив 36 грн. 56 коп. за один долар, тобто договір N 42/34 корпус 3 укладено на суму 982403,76 (дев?ятсот вісімдесят дві тисячі чотириста три) грн. 76 коп. (26871 дол. ? 36,56 грн.

=982403грн.).

Згаданий договір укладено всупереч вимогам п. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України, оскільки

на вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків.

02 червня 2015 року реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області за ОСОБА_4 , зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що відповідач уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, №42/34 корпус 3 з ТзОВ «Альянс-Б» від імені їх малолітнього сина ОСОБА_3 на власний розсуд без його згоди та органів опіки та піклування за спільні сумісні кошти подружжя просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за належну йому частину квартири у розмірі 491 201, 88 грн.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Данилів Ю.М. доводи позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Вказує, що вказаний правочин відповідачем було вчинено не в інтересах сім`ї. Малолітній син позивача ОСОБА_3 на час вчинення відповідачем правочину був забезпечений житлом та не було необхідності у придбанні останньому квартири. Відповідач вчинила вказаний правочин всупереч волі позивача. Про ті обставини, що відповідач уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, №42/34 корпус 3 з ТзОВ «Альянс-Б» від імені їх малолітнього сина ОСОБА_3 , позивачу стало відомо лише в 2020 році, коли подружжя стало ділити спільне сумісне майно. Заперечував проти доводів представника відповідача, щодо застосування строків позовної давності, оскільки він не оспорює сам правочин вчинений відповідачем не в інтересах сім`ї, а просить лише повернути належні йому грошові кошти по розподілу спільного майна подружжя.

Представник відповідача адвокат Годованець В.Ф. позов не визнав. Просив відмовити у задоволенні позову. Надав пояснення, що відповідач не має заперечень, що відповідач уклала 14 лютого 2014 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, №42/34 корпус 3 з ТзОВ «Альянс-Б» від імені малолітнього сина ОСОБА_3 за спільні сумісні кошти подружжя. Однак вказаний правочин був укладений відповідачем зі згоди позивача. Про це свідчать ті обставини, що з 2014 року та до цього часу, позивач не оспорював вказаного правочину про який йому було відомо ще в 2014 році, тобто вказаний правочин було укладено зі згоди позивача. Вказує, що позивачем фактично оскаржується правомірність вчиненого правочину. Просив також суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач не довів належними доказами, що йому не було відомо про придбання відповідачем для їх сина ОСОБА_3 , зазначеної вище квартири. Крім того, позивачем не обгрутовано у зв`язку з чому при розрахунку коштів, він враховував офіційний валютний курс НБУ гривні по відношенню до американського долара станом на 14.02.2014 року та на дату подачі позову, тоді як правочин було вчинено в гривні на суму 231 900 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04 серпня 2006 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Богородчаснького районного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с.16).

З дослідженої копії договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №42/34 корпус3, укладеного у м. Івано-Франківськ 14 лютого 2014 року між ТзОВ «Альянс-Б»(продавець) та ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_2 (покупець) (а.с.6-7), вбачається, що Продавець зобов`язується передати у власність Покупця квартиру, яка буде створена у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти квартиру відповідно до умов Договору та оплатити її (п.2.1.).

За цим договором продається трикімнатна квартира загальною проектною площею 77,3 кв.м. на мансардному поверсі 11 під`їзду, згідно генплану в групі багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_3 (п.2.2.).

Планове закінчення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію 2 квартал 2015 року(п.2.4.).

Загальна сума договору на момент укладання становить 231900 грн. (п.4.1.), яку покупець сплачує готівкою або на поточний рахунок продавця до вересня 2015 року (п.4.2).

З копії акту №42 приймання передавання приміщень у будинку АДРЕСА_4 від 21 травня 2015 року, вбачається ТзОВ «Альянс-Б (сторона 1) та ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_2 (сторона2), відповідно до договору від 14 лютого 2014 року, сторона 1 передала, а сторона 2 прийняла в буд. АДРЕСА_4 квартиру АДРЕСА_5 мансардного поверху загальною площею 77,3 кв.м. (а.с.9).

З копії витягу із переліку осіб, яким належать майнові права на об`єкт будівництва розташований по АДРЕСА_4 , затверджений Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 24 жовтня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №42/34 корпус3, укладеного у м. Івано-Франківськ 14 лютого 2014 року та Акту №42 приймання передавання приміщень у будинку АДРЕСА_4 від 21 травня 2015 року, набув майнові права на квартиру АДРЕСА_5 , що розташована на мансардному поверсі, загальною площею 77,3 кв.м. (а.с.8).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.. від 21 липня 2020 року №217132963, за ОСОБА_4 02 червня 2015 року було зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 (а.с.10-11).

Як стверджує позивач, вказане майно було придбано відповідачем за відсутності його згоди з порушенням вимог закону.

Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 177 Сімейного кодексу України

1. Батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

2. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 ЦК України).

Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним (частина перша статті 224 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що:

дозвіл органу опіки та піклування по своїй суті є адміністративним актом, який має приватноправову дію та орієнтований на приватне право;

такий дозвіл потрібний для охорони державою інтересів окремих осіб, зокрема, з метою недопущення припинення права, зменшення майна, і тому держава вважає за необхідне в певних випадках "втручатися" в приватноправові відносини батьків (осіб, які їх замінюють, опікунів, піклувальників) та вимагати отримання дозволу;

для передання майна неповнолітній дитині у власність за договором не потрібний дозвіл органу опіки та піклування і тому такий договір не може бути кваліфікований як нікчемний на підставі частини першої статті 224 ЦК України.

Вказані правочини були укладені на користь малолітнього ОСОБА_4 , тому суд не вбачає підстав щодо їх нікчемності на підставі статті 224 ЦК України.

У ст. 204 ЦК проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов`язків.

Презумпція може бути спростована у двох випадках.

По-перше, неправомірними мають вважатися такі правочини, які за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються законом недійсними з моменту їх вчинення (нікчемні правочини). По-друге, вважатимуться неправомірними також ті правочини, недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини).

Разом із цим позивач не оспорює вказаний правочин та на цей час ОСОБА_4 є власником вищезазначеного нерухомого майна та відповідно вчинений відповідачем правочин є правомірним.

На думку суду позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки в цьому випадку належним способом захисту прав позивача на думку суду є встановлення неправомірності правочину у судовому порядку.

Так ч.2 ст. 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За таких обставин заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13,76,77-80,81, 82, 89,141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :