гСправа № 358/1136/21 Провадження № 2/358/196/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon», цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ТДВ СК «Альфа-Гарант») про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої особи, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її (позивачки) користь 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. страхового відшкодування витрат на поховання та виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 19.11.2016, близько 16 год. 50 хв. на автодорозі Т-10-22 «Миронівка - Богуслав», 21км. + 85м. відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Опель-Астра», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК1885961.

03.04.2019 представник позивачки повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування і серед заявлених позивачкою до відшкодування вимог, містились вимога про виплату 36 817,00 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника. Натомість 12.07.2019 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі. Своє рішення страховик обґрунтував тим, що керуючись ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є той факт, що вона (позивачка) отримала відшкодування завданої їй моральної та матеріальної шкоди від водія ОСОБА_4 .

Оскільки таке рішення Відповідача суперечить вимогам чинного законодавства України, та порушує її (позивачки) права та інтереси, вона вимушена була звернутися до суду за захистом порушених прав.

02 листопада 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позов не визнає та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є незаконними, необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Опель-Астра», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент настання страхової події була забезпечена в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс №АК/1885961. До ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачка звернулася 17.04.2019 із заявою про виплату страхового відшкодування, якій листом №12/2440 від 12.07.2019 повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування на її користь, оскільки за наявними в ТДВ СК «Альфа-Гарант» доказами, водієм ОСОБА_4 було повністю відшкодовано всі витрати, яких зазнали потерпілі особи у зв`язку з похованням ОСОБА_5 . При цьому вказує, що станом на 19.11.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив: 1 450, 00 грн. Таким чином загальний розмір страхового відшкодування на поховання у даній справі не може перевищувати 17 400, 00 грн. (1 450,00*12=17 400,00). Так, на користь потерпілих осіб було сплачено 20 000 гривень, ще в більшому розмірі. Тобто своїми власними діями ОСОБА_4 припинив деліктне зобов`язання, яке виникло внаслідок ДТП. Фактично ОСОБА_4 у повному обсязі (що підтверджено розпискою) виконав замість власного страховика обов`язки у деліктному зобов`язанні, що призвело до припинення цього зобов`язання. Крім того, представник відповідача зазначає, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на поховання надано недостовірні докази, зокрема копії товарного чеку №б/н від 10.11.2017 та №15 від 20.11.2016, які не є фіскальними, що унеможливлює їх однозначну ідентифікацію та платника. Натомість, страховику достовірно відомо, що витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_5 понесла його дружина ОСОБА_6 , якій було повною мірою відшкодовано витрати. Відомості про які зазначає позивачка носять недостовірний характер.

В заяві про застосування строку позовної давності від 11.03.2022 представник відповідача також просить застосувати загальну позовну давність до вимог позивачки, оскільки така починає перебіг від дати ДТП, що мала місце 19 листопада 2016 року. При цьому зазначає, що позивачка не є страхувальником ТДВ СК «Альфа-Гарант», а предметом позову є не відшкодування шкоди, а стягнення невиплаченого страхового відшкодування. Адже згідно вимог ст. 261 ЦПК України, саме з моменту настання ДТП, як події коли позивач дізналася про порушення свого права та про особу, яка його порушила, слід відраховувати строк позовної давності. Однак, з позовною заявою до суду в даній справі позивачка звернулася, лише у вересні 2021 року (15.09.2021). Таким чином, позивачкою було пропущено встановлений для вимог про стягнення страхового відшкодування строк позовної давності, який закінчився ще 19.11.2019, а про поновлення такого позивачкою заявлено не було. Тому, за вказаних обставин просив у задоволенні позову відмовити.

21 лютого 2022 року до суду від представника позивачки - адвоката Ієговської А.О. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що ознайомившись з доводами викладеними відповідачем у відзиві, позивач категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з врахуванням наступного. Внаслідок ДТП, що мала місце 19.11.2016 та її наслідків позивачці ОСОБА_3 була завдана шкода і вона понесла витрати, пов`язані із похованням батька, які складаються з витрат на поховання та витрат за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивачка через представника звернулася з відповідною заявою до страховика. Однак, листом №12/2440 від 12.07.2019 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило представника у відповідь на його заяву від 03.04.2019, про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування на її користь. Така відмова відповідача суперечать положенням спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено строки, порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Позивачка вважає, що має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивачка вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача.

Що стосується заяви про застосування строку позовної давності поданої відповідачем, представник позивача зазначає наступне в своїх запереченнях на заяву подану 16.08.2022. Відповідно до пунктів п. 37.1.1, 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, позивачкою дотримано строк звернення до страховика з вимогою про витлату страхового відшкодуваня та не порушено строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених страховиком прав та інтересів, оскільки враховуючи, що сама подія ДТП сталася 19.11.2016, за наслідками якої між сторонами по справі виникли взаємовідносини. До ТДВ «СК «Альфа-Гарант» представник позивачки звернувся з заявою про відшкодування 03.04.2019. Натомість, лише 19.07.2019 на адресу представника надійшов лист №12/2440 від 12.07.2019 про відмову у виплаті страхового відшкодування, з порушенням 90-денного терміну передбаченого ЗУ №1961-ІV. Тому, про порушення права на отримання страхового відшкодування позивачка та її представник дізналися саме 19.07.2019. З позовом до суду звернулися 16.09.2021. Тому на думку представника позивача, дії відповідача є ухиленням від виплати страхового відшкодування та є грубим порушенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник позивачки - адвокат Ієговська А.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала повністю з підстав наведених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача - адвокат Сорока М.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов не визнав та висловив заперечення проти позову, в яких зазначив, що підстав для стягнення відшкодування не має. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та просив застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, свідків дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне позов задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

19 листопада 2016 року близько 16 год. 50 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Опель-Астра», д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Т-10-22 «Миронівка Богуслав», 21км. + 85м., у напрямку з м Богуслав Київської області до с. Лука Таращанського району Київської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Станом на 19.11.2016 був діючий поліс № АК/1885961, згідно якого Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі - відповідач) і ОСОБА_7 уклали договір добровільного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 14).

20 листопада 2016 року за фактом настання вказаної ДТП було внесено відомості про дану подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000542 з кваліфікацією за частиною другою статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

30 вересня 2019 року за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за який передбачена відповідальність ч. 2 ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України. (а.с. 10-13).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23 листопада 2016 року, виданим Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблений відповідний актовий запис №191 від 23.11.2016 (а.с. 15).

Смерть ОСОБА_5 настала внаслідок поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, які утворилися від поєднаної ударної дії тупих предметів, тобто в результаті ДТП, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 108 від 21.11.2019 (а.с. 16).

Заявляючи вимогу про відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, позивачкою надано товарні чеки на підтвердження понесених витрат.

Так, із наданої позивачкою копії товарного чека № 15 від 20.11.2016, вбачається, що позивачкою ОСОБА_3 понесено витрати на поховання ОСОБА_5 в сумі 6 517,00 грн.

Крім того, згідно копії товарного чеку №10 від 10.11.2017, який видано фізичною-особою підприємцем « ОСОБА_8 » позивачка ОСОБА_3 понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника загиблому ОСОБА_5 на суму 30 300, 00 грн.

Судом встановлено, що 03 квітня 2019 в порядку досудового врегулювання спору представником позивачки ОСОБА_9 подано до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 19.11.2016 та заяву на виплату страхового відшкодування в сумі 36 817 грн. (а.с. 24).

Із заяви від 12.06.2020 вбачається, що представником позивачки ОСОБА_9 подавались до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», для долучення до страхової справи ОСОБА_3 додаткові документи, зокрема копія постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2019, фотокопії надгробного пам`ятника і заява від ОСОБА_3 (а.с. 25).

На підставі зазначених заяв та доданих до них документів позивачкою було складено розрахунок суми страхового відшкодування на суму 36 817, 00 грн. (а.с.25-26).

Листом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» № 12/2440 від 12.07.2019 представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_9 повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі, на підставі ст. 26 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні.

Лист ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за № 12/2440 від 12.07.2019 про відмову у виплаті ОСОБА_3 страхового відшкодування на адресу представника позивачки ОСОБА_9 надійшов 19 липня 2019 року, що підтверджується копією зазначеного листа, з відміткою про отримання «19.07.19 вх.№ 237 АМ».

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору за даним позовом є вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а саме невиплаченого страхового відшкодування (витрати на поховання та встановлення надгробного пам`ятника).

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV та Цивільним кодексом України(далі -ЦК України).

Положеннями ЦК України передбачається загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ним та особами, які мають право на таке відшкодування.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (пункт 1.1 Закону № 1961-IV).

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (пункт 1.2 Закону № 1961-IV).

Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3 Закону № 1961-IV).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Статтею 27.4. Закону № 1961-ІV встановлено, що Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Вищенаведена стаття Закону не вимагає надання страховику документів, що підтверджують родинний зв`язок між загиблим у ДТП та особою, яка понесла витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до п.27.5. ст. 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 1 травня становить 1450 грн.

З оцінених судом доказів встановлено, що загальний розмір витрат позивачки на поховання ОСОБА_5 та спорудження надгробного пам`ятника складає 36 817,00 грн., але з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку розмір страхового відшкодування становить 17 400, 00 гривень (1 450 грн. * 12 = 17 400, 00 грн).

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палата Касаційного цивільного суду розглядаючи справу №754/7936/18 (провадження №61- 17106св19) 19 травня 2021 року, в аналогічній справі дійшов наступного висновку, а саме: «встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА1 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», зробив передчасний висновок про необґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на те, що статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, як добровільна сплата винною особою суми на користь потерпілого.»

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено вичерпний перелік підстав, коли шкода не відшкодовується страховиком.

Відтак, діючим законодавством не передбачено такої підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат, на яку в своєму листі за № 12/2440 від 12.07.2019 посилається відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Таким чином, часткове відшкодування ОСОБА_4 витрат на поховання дружині загиблого у ДТП, жодним чином не звільняє страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_4 і отримав оплату за таке страхування, в межах страхового ліміту здійснити страхове відшкодування третій особі, яка понесла витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, як на підставу для відмови страховика у здійсненні страхових виплат те, що з боку водія ОСОБА_4 було повністю відшкодовано завдану шкоду.

При цьому відповідач помилково посилається на положення ст. 26 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні, оскільки в даному випадку діє спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Позивачкою понесені витрати саме на поховання померлого ОСОБА_5 , що видно із товарного чека від 20.11.2016 (а.с. 21), в якому наявний перелік наданих послуг та придбання товарів, для комплексу заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Крім того, матеріалами справи, показами свідка ОСОБА_7 наданими в судовому засіданні, показами свідка ОСОБА_6 підтверджується, що ОСОБА_7 відшкодував понесені витрати лише ОСОБА_6 дружині загиблого і як зазначила ОСОБА_6 дані кошти були витрачені на проведення поминальних обідів, що не відноситься до витрат на поховання, виходячи зі змісту статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Так, за загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням досліджених по справі доказів, суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачкою на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, є доведеними та підлягають до стягнення із відповідача.

Щодо доводів представника відповідача про застосування до вимог позивачки позовної давності, то з ними не можна погодитись із наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6-192цс16, від якого не відступав Верховний Суд, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як установлено судом, про порушене право на виплату страхового відшкодування у заявленому розмірі позивачці та її представнику стало відомо після отримання 19 липня 2019 року листа ТДВ «СК «Альфа-Гарант» № 12/2440 від 12.07.2019, в якому останнє повідомляло про відмову у виплаті такого страхового відшкодування.

Таким чином, саме з моменту коли стало відомо про відмову страховика у виплаті страхового відшкодування - для позивачки розпочався перебіг строку позовної давності, а саме з 19 липня 2019 року.

Також судом було встановлено, що позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - 16 вересня 2021 року, тобто до спливу строку позовної давності, який розпочався 19.07.2019.

Таким чином позивачкою не пропущено встановлений для вимог про стягнення страхового відшкодування строк позовної давності встановлений терміном в 3 (три) роки, перебіг якого в даній справі розпочався 19 липня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачки в установлений законом строк звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на поховання та на виготовлення і спорудження пам`ятника, надав необхідні документи. Однак страхової виплати відшкодування понесених витрат ТДВ СК «Альфа-Гарант» не виконано.

Станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування позивачці страховиком не виплачено.

Відтак, суд дійшов переконливого висновку, що у відповідача не було законних підстав для відмови позивачці у виплаті відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, відтак позов ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню в дохід Держави 908,00 грн судового збору.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 18, 141, 258-259, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 526, 979, 999, 1187, 1194, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ТДВ СК «Альфа-Гарант») про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої особи, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», , юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. страхового відшкодування витрат на поховання та виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», , юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, судовий збір на користь Державної судової адміністрації України в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Платіжні реквізити для сплати судового збору: стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов