Номер провадження: 22-ц/813/442/23
Справа № 500/4363/15-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року, постановленого під головуванням судді Жигуліна С.М., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просилостягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 3 275138,40 грн., а також судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що за кредитним договором №ML-504/024/2008 від 16 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 30450 дол. США з обов`язком повернення кредиту та сплати процентів у розмірі та строки, визначені у графіку, за яким проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту. Фіксована процентна ставка визначена в розмірі 5,99% річних.

Проте,відповідач порушила умови повернення кредиту, що у відповідності до п.1.9.1 ч.2 кредитного договору визначає за позивачем право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому.

З урахуванням вказаного, позивач зазначив, що залишок заборгованості відповідача за кредитом склав 28659,91 дол. США, що еквівалентно 614720,96 грн., відсотки за користування кредитом - 4177,85 дол. США, що еквівалентно 89609,91 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язань - 2570807,61 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що 18 грудня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час слухання справи позивачем було надано доповнення до уточненої позовної заяви, проте ухвалою від 13 серпня 2014 року суд відмовив у прийнятті позовних вимог та роз`яснив, що відносно до Розділу ІІІ ЦПК України старої редакції, позивач не позбавлений права звернутися із даними позовними вимогами у загальному порядку. Але суд, при винесені оскаржуваного рішення зовсім не взяв до уваги ці обставини, не надав їм належної оцінки та відмовив у задоволенні позову з підстав набрання законної сили рішення суду від 13 серпня 2014 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Філіппова Є.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для його скасування, вважає рішення суду законним та таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи про призначене судове засідання на 18 січня 2023 року були сповіщені належним чиному відповідності до п.п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 89-94, 95-96 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 16 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ML-504/024/2008, строком до 16.04.2023 року, відповідно до умов якого, позичальник отримала у Банку кредит у розмірі 30450 доларів США з обов`язком повернення кредиту та сплати процентів у розмірі та строки, визначені у графіку, за яким проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту.

Відповідно до п.3 кредитного договору сторони узгодили фіксований відсоток у розмірі 5,99 % річних та плаваючу процентну ставку FIDR по строковим депозитам фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 360 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, при цьому дана процентна ставка може змінюватись в порядку визначеному договором (а.с. 7-11 т. 1).

Порядок виконання зобов`язань за кредитним договором встановлений п. 1.5 частини №2 кредитного договору, відповідно до якого погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розміри та строки визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівково перерахування на поточний рахунок (а.с. 9 т.1).

Додатковим договором від 04 квітня 2009 року за № 1 до кредитного договору №ML-504/024/2008, сторони погодили фіксований відсоток у розмірі 6,47 % річних та плаваючу процентну ставку FIDR по строковим депозитам фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, при цьому дана процентна ставка може змінюватись в порядку визначеному договором (а.с. 16-18 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 16.06.2015 року загальна заборгованість за кредитним договором визначена Банком у розмірі 28659,91 доларів США, процентів за користування кредитом у розмірі 4177,85 доларів США, пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 2570807,61 грн. (а.с. 29-30 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 серпня 2014 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначено про безпідставність вимог для стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 629 ЦК України зобов`язання мають бути виконанні належним чином та у встановлений строк.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2014 року у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості за кредитним договором, виселення, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № №МL-504/024/2008 від 16.04.2008 року у розмірі 1 220 496,10 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 28 659,91 доларів США; сума відсотків за користування кредитом 4177,86 доларів США; сума пені за прострочення виконання зобов`язань 958 023,87 грн. та судовий збір у розмірі 3219,00 грн.

В задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.

З урахуванням позовних вимог, які були заявлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, суд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що рішенням суду визначено про безпідставність вимог для стягнення заборгованості.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції безпідставно, з порушенням норм процесуального та матеріального права ухвалив судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у 2012 році ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовними вимогами про стягнення з поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитом 28 659,91 доларів США; сума відсотків за користування кредитом 4177,86 доларів США (а.с. 80-86 т. 1).

Звертаючись з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна» також просило стягнути заборгованість за кредитом 28 659,91 доларів США; суму відсотків за користування кредитом 4177,86 доларів США, що підтверджує те, що після припинення договору, позивачем не була розрахована процентна ставка по кредитному договору, який закінчив свою дію, шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення з поручителя суми боргу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З наведених підстав, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна»про стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором №ML-504/024/2008 від 16.04.2008 року у розмірі заборгованості за кредитом - 28 659,91 (двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять доларів дев`яносто один цент) доларів США; суми відсотків за користування кредитом 4177,86 (чотири тисячі сто сімдесят сім доларів вісімдесят шість центів) доларів США.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по пені, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем була розрахована пеня, відповідно до умов договору з 16.06.2014 року по 16.06.2015 року у розмірі 2570807,61 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що звернувшись у грудні 2012 року з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 01 серпня 2018 року, розглянувши справу №541/62/16-ц.

Банк має право на стягнення пені, яка обчислюється у відсотках від суми, за кожен день прострочення виконання зобов`язання, однак в межах дії кредитного договору.

Судом встановлено, що пеня, була розраховано за період з 16.06.2014 року по 16.06.2015 року, відповідно до умов кредитного договору, який припинив свою дію у грудні 2012 року.

За таких підстав, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з задоволенням позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 141 ЦПК України, передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» при зверненні до суду з позовом сплатило судовий збір у розмірі 3654 грн. (а.с. 5 т. 1).

За подання апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило 5481 грн. (а.с. 206 т. 2).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна»підлягає задоволенню в розмірі 21%, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1918, 35 грн. за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () суму заборгованості за кредитним договором №ML-504/024/2008 від 16.04.2008 року у розмірі заборгованості за кредитом - 28 659,91 (двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять доларів дев`яносто один цент) доларів США; суми відсотків за користування кредитом 4177,86 (чотири тисячі сто сімдесят сім доларів вісімдесят шість центів) доларів США.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по пені з 16.06.2014 року по 16.06.2015 року у розмірі 2570807 (два мільйона пятсот сімдесят тисяч вісімсот сім) гривень 61 копійку - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421)судовий збір у розмірі 1918, 35 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23 січня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

__________________________________________ С.М. Сегеда