Дата документу 21.03.2023
Справа № 501/2598/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому просить ухвалити рішення яким визнати договір позики - розписку від 27 червня 2019 року про отримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 60000,00 гривень недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача всі витрати, пов`язані зі зверненням до суду та підтверджені відповідними квитанціями або іншими платіжними документами (а.с.2-6).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.06.2019 він, ОСОБА_1 , підписав складену від його імені розписку про отримання від позивача ОСОБА_2 грошей в розмірі 60000 грн. Грошові кошти по розписці ОСОБА_1 не отримував. Розписку підписав у зв`язку зі складними життєвими умовами, в яких він перебував в той час. На день укладення договору позики (розписки) у ОСОБА_1 існували грошові зобов`язання Перед ОСОБА_2 , у вигляді відшкодування матеріального та морального збитку за дорожньо-транспортну пригоду учасниками якої вони були обидва на загальну суму 55900,00 грн. І життєвий глузд стверджує, що дати в борг гроші своєму боржнику - не відповідає фактичним життєвим обставинам. А розмір грошей, які «взяв» нібито в борг ОСОБА_1 прирівнюється тій же сумі, яку намагався отримати через позов в суді «кредитор» ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що він був вимушений підписати розписку, так як сторона відповідача погрожувала тим, що впливатиме на те, щоб змінили вирок суду та відправили ОСОБА_1 у в`язницю відбувати покарання. Останній злякався та підписав надруковану розписку. З текстом якої ознайомився тільки при ознайомлені з матеріалами цивільної справи №501/2674/21 в Іллічівському міському суді Одеської області при оскарженні рішення суду в апеляційному порядку. Але кошти від ОСОБА_2 він не отримував і ніякі зобов`язання між сторонами, крім вироку Іллічівського міського суду не існувало.

За вказаних обставин позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом (а.с.2-6).

Відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.43-45).

Дослідивши надані докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2019 року ОСОБА_1 підписав складену від його імені розписку про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень (а.с.8).

26 серпня 2017 року, ОСОБА_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, потерпілим в якій був ОСОБА_2 . Позивача ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності у скоєні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статтею 286 КУпАП України.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27 грудня 2018 року у справі 501/57/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та призначено йому покарання два роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік (а.с.11-13).

Також вказаним вироком суду був задоволений цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 та стягнуто на його ( ОСОБА_2 ) користь з ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди - 49148,55 грн., витрати на правову допомогу - 8400,00 грн.; з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди -17029,01 грн., на відшкодування моральної шкоди 851,45 грн. (а.с.13,14).

ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» не погодилась з вироком суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди та оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 апеляційну скаргу ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задоволено частково, вирок Іллічівського міського суду Одеської області по справі 501/57/18 скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та призначено новий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в тому ж суді в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства (а.с.15-18).

Цивільний позов відповідно до ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою державного виконавця Чорноморського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області від 23.07.2021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №501/57/18, виданого Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 49148,55 грн., витрат на правову допомогу 8400,00 грн. (а.с.10), виконавче провадження №66174331.

Тобто, на день укладення договору позики (розписки) у ОСОБА_1 існували грошові зобов`язання перед ОСОБА_2 , у вигляді відшкодування матеріального та морального збитку за дорожньо-транспортну пригоду, учасниками якої вони були обидва.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2021 року у справі №501/172/21 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду за наслідками дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 115073,07 грн. (а.с.19-20).

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2021 року у справі №501/172/21 було скасовано, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП, - закрито за відсутності предмету позову (а.с.21-24).

30 листопада 2021 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по справі №501/2674/21 за позовом ОСОБА_2 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 83254,11 грн. та судові витрати в сумі 951,60 грн. (а.с.25-26).

Вказаним рішенням було встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, який не виконаний відповідачем.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, застосування якої є обов`язковим, суд зобов`язаний з`ясовувати дійсну природу відносин, які виникли між сторонами при складанні розписки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.12.2022 (а.с.56-59) рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2021 у справі №501/2674/21 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики відмовлено. Апеляційним судом було встановлено відсутність достатніх доказів на підтвердження того, що між сторонами виникли позикові відносини. Встановлено, що між сторонами виникли зобов`язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені, рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року (а.с.63-64) було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі №501/2674/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язання з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставин.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір позики не був укладений, оскільки грошові кошти за розпискою не передавались, що є підставою для визнання договору позики недійсним.

Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

П.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно платіжного доручення від 20.09.2022 (а.с.1) позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн., а згідно квитанції №136 від 19.09.2022 (а.с.30) витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню то з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати в загальному розмірі 10992,40 грн.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики - розписку від 27 червня 2019 року про отримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 60000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 10992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя