Справа № 405/717/22
Провадження №2/405/121/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Л.А.

при секретарі - Гаврилюк Ю.В., Чалій В.Є., Дризі Є.В.,

за участю учасників справи

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стахєєва О.О.

та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Швеця Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу №405/717/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (адреса:04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальні збитки в розмірі 133 280 грн. 13 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., 00 коп., та судові витрати по справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Під час підготовчого провадження у справі:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2022 року за клопотанням позивача залучено до участі в цивільній справі в якості співвідповідача ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ», (адреса:04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40).

Крім того, зазначеною ухвалою витребувано у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» належним чином засвідчені копії матеріалів страхової справи за фактом ДТП, яка мала місце 24 вересня 2021 року у м.Кропивницькому за участі транспортного засобу ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Окрім того, в порядку ст.49 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 02.11.2022 року подано заяву про уточнення позовних вимог, зареєстровану судом за вх. № 21250, за якою позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 93 269,70 грн., стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальні збитки в розмірі 14 010 грн. 13 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь понесені збитки у розмірі 80 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 24.09.2021 року на перехресті вул. Преображенська та вул. Кропивницького в м. Кропивницькому, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21101», н.з. НОМЕР_1 , впорушення вимог п.8.7.3 «е» ПДР, здійснив рух на заборонений ( червоний) сигнал світлофора, чим допустив зіткнення з належним їй (позивачеві) транспортним засобом «Toyota Auris», н.з. НОМЕР_2 .Постановою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 26.11.2021 року (справа № 405/6982/21) ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньої пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21101, н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до полісу № АТ/0766391 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 27.08.2021 року, за умовами якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 130 000 грн. франшиза 2600,00 грн. При цьому, ОСОБА_2 повідомивши страховика про страховий випадок в добровільному порядку, будь-яким чином, не відшкодував заподіяної ним шкоди за дорожньою пригодою.Відповідно п.п. 35.3, 36.2 Закону України № 3045-VІ від 17.02.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і ненаполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Проте в порушення вказаних вимог, Страховик ПрАТ «УПСК» отримавши 27.09.2021 року повідомлення позивача ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну пригоду, без проведення експертизи, обмежившись лише результатами проведеного огляду пошкодженого автомобіля «Toyota Auris», н.з. НОМЕР_2 , та без будь-якого погодження з потерпілим, на підставі складеної ним калькуляції вартості відновлюваного ремонту № 0766931 від 21.10.2021 року в сумі 91 702,93 грн. з урахуванням франшизи здійснив страхове відшкодування у сумі 36 730,30 грн., яку перерахував на рахунок позивача за ПД №21709 від 09.12.2021 року.За таких умов вона (позивач) змушена була провести незалежне експертне автотоварознавче дослідження №3832 від 24.12.2021 року, за висновком якого сукупна вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota Auris», н.з. НОМЕР_3 ВАстановить 144 010,43 грн., включаючи вартість робіт - 20 580,00 грн; вартість додаткових витрат 1650,00 грн., вартість фарбування - 15 607,68 грн.; вартість запчастин - 104 090,93 грн. З наведених вище обставин вбачається, що сторонами у спорі не оспорюються обставини дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача ОСОБА_2 , як і наявність договірних зобов`язань ПрАТ «УПСК» за страховим полісом № АТ/0766391 від 27.08.2021 року.Предметом та метою спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачеві як власнику транспортного засобу «Toyota Auris», н.з. НОМЕР_4 наслідкамидорожньої пригоди не з її вини, та пов`язаних з цим збитками за рахунок відповідача ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК»,за деліктними та договірними зобов`язаннями.Таким чином, з метою повного відшкодування завданої шкоди, нею (позивачем) ставиться питання про її покриття відповідно до умов страхового полісу № АТ/0766391 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 27.08.2021 за рахунок ПрАТ «УПСК» та стягнення з відповідача ОСОБА_3 не покритого страховим відшкодуванням розміру шкоди та пов`язаних з нею збитків.

Крім того, на обґрунтування позовних вимог до ПрАТ «УПСК`позивач зазначила, що за висновком експертного автотоварознавчого дослідження №3832 від 24.12.2021 року сукупна вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota Auris», н.з. НОМЕР_3 ВАстановить 144 010,43 грн., включаючи вартість робіт - 20 580,00 грн; вартість додаткових витрат 1 650, 00 грн., вартість фарбування -15 607,68 грн.; вартість запчастин - 104 090,93 грн. За калькуляцією відповідача ПрАТ «УПСК» вартість відновлюваного ремонту в цінах на 26.08.2021 року складає 91 702,93 грн., з розрахунку: вартість робіт - 5 880,00 грн.;роботи,пов`язані з фарбуванням - 9508,52 грн.; запчастини - 76 314,41 грн. З урахуванням того, що відповідач ПрАТ «УПСК» застосував ціни, які діяли до події ДТП, та не врахував вимог ст. 1192 ЦК України, тим самим занизив вартість відновлюваного ремонту щодо цін, які діяли після дорожньої пригоди, авідтак на відповідача ПрАТ «УПСК» покладався обов`язок належним чином визначити розмір страхового відшкодування та своєчасно виплатити його у повному розмірі за виключенням франшизи. За таких умов, відповідач ПрАТ «УПСК» має здійснити страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за страховим полісом у сумі 130000,00 грн., а з урахуванням частково відшкодування в розмірі 36 730,30 грн. кінцева сума якого має складати 93 269,70 грн.

Окрім того, на обґрунтування позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 вказала, що з урахуванням вартості відновлюваного ремонту в сумі 144 010,43 грн.та обмеженості страхового ліміту відповідальності в розмірі 130 000 грн. він має відшкодувати різницю в сумі 14010,13 грн. Окрім того, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.За наслідками дорожньої пригоди вона (позивач) понесла вимушені збитки.Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема:втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Так, вона (позивач) є суб`єктом підприємницької діяльності (ФОП), характер якої пов`язаний з повсякденним використанням автомобіля «Toyota Auris», н.з. НОМЕР_2 в її діяльності, та у вирішенні поточних побутових проблем, з доглядом та вихованням неповнолітніх дітей. Проте, пошкоджений відповідачем ОСОБА_2 у дорожній пригоді автомобіль унеможливлює його використання за призначенням.Згідно з договором оренди від 01.10.2021 року, укладеного з ОСОБА_4 , остання, за Актом прийому-передачі передала їй (позивачеві), на умовах оренди, автомобіль «Nissan Leaf», 2017 року, д.н.з. НОМЕР_5 з оплатою 6000 грн. на місяць. та за розписками орендодавця, засвідчено отримання від позивача грошових коштів за договором оренди за період з 01.10.2021 року по 30.09.2022 року в розмірі 72000грн. За таких умов, вона (позивач), в очікуванні відновлення пошкодженого автомобіля, орендуючи автомобіль у третіх осіб понесла вказані збитки. Крім того, згідно прибуткового касового ордеру № 20 від 10.11.2021 року, нею (позивачем) понесені витрати у розмірі 3500 грн. з оплати експертного автотоварознавчого дослідження №383 від 24.12.2021 р., проведеного судовим експертом Филь О.П., відшкодування яких також має бути за рахунок відповідача ОСОБА_2 . Також вказала, що згідно постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.11.2021 року (справа № 405/6982/21)відповідачем ОСОБА_2 оскаржувався протокол про адміністративне правопорушення серії ААА № 115225 від 24.09.2021 р. з приводу притягнення його до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП за вказаною ДТП.Відповідно до змісту скарги на вказаний протокол, відповідач ОСОБА_2 наполягав на причині дорожньої пригоди з її (позивача) вини, що змусило її в доказуванні протилежної версії до укладення договору з надання правничої допомоги з адвокатом Стахєєвим О.О., та оплати за наданні послуги 4500 грн., згідно квитанції ААА № 003341, про що зазначено судом за постановою у справі № 405/6982/21, за якої її вини не встановлено. Разом з тим, судом не було вирішено питання з розподілу вказаних судових витрат у справі про адміністративне правопорушення №405/6982/21. Вищезазначені витрати у загальному розмірі 8000,00 грн. є збитками в розумінні ч.2 ст. 22 ЦК України.

Крім того, на обґрунтування позовних в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди позивач зазначила, що моральна шкода підлягає стягненню безпосередньо з відповідача ОСОБА_2 , який завдав їй збитки і пошкодив її майно,та саме його дії призвели до завдання їй (позивачеві) майнової шкоди, ним своєчасно та в повному обсязі не забезпечено поновлення порушених прав позивача у будь-який із способів, що встановлені законом, або могли бути погоджені з позивачем. Відповідачем ОСОБА_2 не виявлено поведінки, яка б була спрямована на вирішення порушення порядку звичайного способу її життєдіяльності, усунення перешкод в користуванні її майном, відновлення її майнового стану та відновлення її майна, при тому, що саме він є безпосереднім винуватцем порушення такого її (позивача) майнового стану та звичного способу життєдіяльності, на підставі чого та у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 під час дорожньої пригоди, їй (позивачеві) завдані моральні страждання, які вона понесла у зв`язку зі стресовим становищем, пов`язаним з пошкодженням її майна; ушкодженням їїздоров`я, зазнавши внаслідок ДТП тупої травми шийного відділу хребта лівого плечового поясу, підшкірної гематоми, згідно з лікарським висновком ЛДЦ «Ацинус» від 25.09.2021 р. та її переживань з-за можливості їх ускладнень.Через пошкоджений автомобіль, вона (позивач) більше року змушена була витрачати більше часу і сил для відновлення свого порушеного права, та для організації порушеного звичного способу життя в вирішенні повсякденних поточних побутових проблем та роботи вимушена орендувати автомобіль у третіх осіб.На підставі викладеного та з урахуванням справедливості та розумності, приймаючи до уваги характер непослідовності та не конструктивності діянь ОСОБА_2 , які призводять до тривалості та глибини її (позивача) душевних страждань, вважає, що справедливою сатисфакцією з компенсації завданої моральної шкоди буде грошова сума в розмірі 20000 грн.

З огляду на зазначене, позивач ОСОБА_1 просить:

стягнути з відповідачаПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою (позивача) користь страхове відшкодування в розмірі 93 269,70 грн.;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою (позивача) користь матеріальні збитки в розмірі 14 010 грн. 13 коп., понесені збитки в розмірі 80 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.,

та, крім того, відшкодувати за рахунок відповідачів ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. та судового збору в розмірі 2320,40 грн.

Крім того, під час підготовчого провадження у справі представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Швецем Р.Ю. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1225026 від 01.08.2022 року) подано відзив на позов, зареєстрований судом 05.08.2022 року за вх.№14121. Крім того, представником відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, яка зареєстрована судом 14.11.2022 року за вх.№22290.

Також на виконання ухвали суду від 18 серпня 2022 року в частині витребування доказів, відповідачем ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надано копії документів, які зареєстровані судом 23.12.2022 року за вх.№25615.

Ухвалою суду від 13 березня 2023 року закрито підготовче провадження у зазначеній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час судового розгляду справи по суті:

Позивач ОСОБА_1 та в її інтересах представник - адвокат Стахєєв О.О.(діє на підставі ордеру серії КР №031122 від 20 березня 2022 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві, просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ШвецьР.Ю. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1225026 від 01 серпня 2022 року) в судовому засіданні заперечував щодо заявлених позивачем позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , зважаючи на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву, який зареєстрований судом 05.08.2022 року за вх. №14121, та за якимипозивач, звертаючись з даним позовом, не вірно визначила склад учасників, а саме: не зазначила страхову компанію в якості обов`язкового відповідача, а ОСОБА_2 помилково вказала відповідачем, хоча розмір страхового відшкодування явно не виходить за максимальний розмір страхової виплати.Крім того, відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону «Про страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (ОСЦПВ), відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, відповідачем має бути страхова компанія відповідача, і саме на неї лягає оплата ремонту пошкодженого автомобіля іншого водія.Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що збиток, заподіяний неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка заподіяла шкоду.Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.Якщо така сума знаходиться в межах страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ (на даний момент це 130 000 грн. за шкоду, заподіяну майну), то виплату здійснює лише страхова компанія.Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.Вказав, що саме страховик взяв на себе обов`язок відповідальності у межах страхових сум відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілої особи. Лише після цього відповідач ОСОБА_2 , який є винуватцем ДТП, може набути обов`язку відшкодувати позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Також, вказав, що до позову не надано безпосередньо звіту, а тому неможливо встановити відповідність вимогам ст.ст. 77 - 79 ЦПК України.У зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, відповідач ОСОБА_2 не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Тому, виключно страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у т. ч. шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.Крім того, вважає, що за час з моменту огляду транспортного засобу позивача представником страховика і до складення звіту на замовлення позивача, цей же автомобіль міг мати і інші пошкодження, не пов`язані з ДТП, так як звіт не ґрунтується на даних про державний номер автомобіля позивача, тобто, предмет дослідження недостатньо ідентифікований; ні на даних про дату ДТП, що також має значення для висновку.Згідно з матеріалами справи, страхове відшкодування позивачу страховиком у більшій частині суми збитків відшкодовано у досить стислі терміни. Доказів того, що за виплачене страхове відшкодування позивач ще не провела ремонту свого автомобіля та вдавалася до запозичення додаткових коштів, позивач суду не надає. Жодних доказів того, що до дати подачі позову до суду відповідач був поінформований про суму отриманого позивачем страхового відшкодування від страховика та про незгоду позивача з такою сумою позивачем також не надано.

Щодо моральної шкоди вказав, що позивач у вимогах до відповідача ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди зазначені вимоги обґрунтовує, фактично, завданою шкодою здоров`ю (тупа травма шийного відділу хребта лівого плечового поясу, підшкірна гематома), а також орендою автомобіля у третіх осіб, а тому таке обґрунтування слід визнати неналежним, так як наведене вище її обґрунтування стосується сфери стягнення не моральної, а майнової шкоди. Вважає, що оскільки вимога про стягнення матеріальних збитків на користь позивача не підлягає задоволенню, то і вимога про відшкодуванняморальної шкоди окремо не може бути задоволена судом.

Представник відповідача ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду невідомо, при цьому, представником відповідача ПрАТ «УПСК» Нелин Т.М. (діє на підставі довіреності № 3952 від 20.12.2021 року) подана заява, яка зареєстрована судом 14.11.2022 року за вх. № 22290 на обґрунтування якої зазначено, що 24.09.2021 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «ВАЗ 21101», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу «Toyota Auris», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої майну позивача заподіяно шкоду.На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/0766391. ПрАТ «УПСК», керуючись ст.ст.12, 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу (з урахуванням зносу, за мінусом франшизи) та виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 68 546,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 153753825 від 02.11.2022 року та № 21709 від 09.12.2021 року. На обґрунтування доводів щодо відсутності предмету позову вказав, що ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу, в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує установлену цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.За приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3832 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 24.12.2021року, проведеного на замовлення позивача, - вартість відновлювального ремонту складає 144 010,43 грн.;вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на запасні частини складає 71 176,78 грн. Окрім того, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього Закону.Згідно з Полісом № АТ/0766391 розмір франшизи складає 2 600,00 грн., таким чином, відповідно до умов, встановлених п. 12.1 ст. 12, ст. 22, ст. 29, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також з врахуванням Висновку експерта №3832, наданого позивачем, відшкодуванню підлягала наступна сума:71 146,78 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу)- 2 600,00 грн. (франшиза) = 68 546,78 грн. ПрАТ «УПСК» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 68 546,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 153753825 від 02.11.2022 року та № 21709 від 09.12.2021 року.

З огляду на викладене вище, у зв`язку із задоволенням ПрАТ «УПСК» матеріально-правової вимоги позивачащодо якої остання просила ухвалити рішення про виплату страхового відшкодування за Полісом №АТ/0766391 на підставі Висновку експерта № 3832, виконаного на замовлення позивача, предмет позову у цій частині припинив існування.

Окремо зазначив, з посиланням на ст.1194 ЦК України, що, якщо позивачу недостатньо сплаченого страхового відшкодування, вона має право вимоги до винної в дорожньо-транспортній пригоді особи на різницю між фактичним розміром шкодиі страховим відшкодуванням.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та в їх інтересах представника - адвоката Стахєєва О.О., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Швеця Р.Ю., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст. 12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, з наданих учасниками справи письмових доказів судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що 24 вересня 2021 року о 14:35 год. в м. Кропивницькому по вул. Кропивницького, 144, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалась праворуч від нього, у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.8.7.3е Правил дорожнього руху.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2021 року (справа № 405/6982/21), яка набрала законної сили 07 грудня 2021 року, за зазначеним вище фактом дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовим рішенням, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, на підставі чого, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Тим самим, наявність вини у діях відповідача ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, у даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше - в повному обсязі; та по-друге - особою, яка безпосередньо її завдала, разом з тим, з зазначених правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

Страхова сума- це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1статті 9 Закону № 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22Закону України«Про обов`язковестрахування цивільно-правовоївідповідальності власниківназемних транспортнихзасобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За положеннямистатті 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року справа № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

Згідно зістаттею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина другастатті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно достатті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Судом встановлено, що відповідно до полісу АТ №0766391 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», як Страховиком та ОСОБА_2 , як Страхувальником, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 21101», номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, зі строком дії договору з 00:00 27.08.2021 року по 26.08.2022 року включно, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 (двісті шістдесят тисяч) грн.; розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну становить 130000 (сто тридцять тисяч) грн; розмір франшизи - складає 2 600 грн., тим самим цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21101», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 станом на 24.09.2021 року, тобто на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АТ/№0766391.

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 27 вересня 2021 року звернулася до Кіровоградської дирекції ПрАТ «УПСК» з повідомленням (форма для потерпілого) про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 24 вересня 2021 року о 14 год. 35 хв. за адресою: вул.Кропивницького, 144.

Крім того, 18 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградської дирекції ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування, в якій просила перерахувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП транспортному засобу «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 на рахунок, зазначений в заяві, одержувач ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до страхового акту №173/037/015653/21/1 (аварійний сертифікат) дослідження наявних документів дає підстави для висновку вважати дану пригоду страховим випадком. Розрахована сума страхового відшкодування складає 36 730, 30 грн., яку необхідно перерахувати згідно заяви про страхове відшкодування від 27.09.2021 року ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до розрахунку страхового відшкодування, який є Додатком №1 до страхового акту №173/037/015653/21/1, проведеного ПрАТ «УПСК», вартість відновлювального ремонту (Свр) становить 91 702, 93 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (Сврз) становить 39 330, 30 грн.; страхове відшкодування за мінусом франшизи в розмірі 2 600 грн. становить 36 730, 30 грн.

Відповідно до платіжного доручення №21709 від 09 грудня 2021 року ПрАТ «УПСК» перераховано страхове відшкодування в розмірі 36 730, 30 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4 , з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно Акту№173/037/015653/21/1, автомобіль, д.н. НОМЕР_2 .

Окрім того, судом також встановлено, що відповідно до страхового акту №173/037/022880/22/1 (аварійний сертифікат) від 01.11.2022 року ПрАТ «УПСК» додатково розраховано суму страхового відшкодування в розмірі 31 816, 48 грн., яку необхідно перерахувати згідно заяви про страхове відшкодування від 31.10.2022 року ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, який є Додатком №1 до страхового акту №173/037/022880/22/1, проведеного ПрАТ «УПСК», вартість матеріального збитку становить 71 146, 78 грн.; ПДВ 14 229, 36 грн., попередні страхові відшкодування становлять суму в розмірі 36 730, 30 грн., розмір франшизи - 2 600 грн., вартість відновлювального ремонту (Свр) становить 71 146, 78 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (Сврз) становить 71 146, 78 грн.; страхове відшкодуваннястановить 31 816, 48 грн.

Відповідно до платіжного доручення №153753825 від 02 листопада 2022 року ПрАТ «УПСК» перераховано страхове відшкодування в розмірі 31 816, 48 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4 , з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно Акту №173/037/022880/22/1, автомобіль, д.н. НОМЕР_2 .

Факт отримання страхового відшкодування в зазначених розмірах згідно з платіжним дорученням №21709 від 09 грудня 2021 року в розмірі 36 730, 30 грн. та згідно з платіжним дорученням №153753825 від 02 листопада 2022 року в розмірі 31 816, 48 грн., а всього в розмірі 68 546, 78 грн. позивачем ОСОБА_1 не заперечувався.

Крім того, відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

За приписами п. 36.6.ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Судом встановлено, що за полісом АТ/№0766391 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.08.2021 року визначено франшизу в розмірі 2 600 грн., яка до звернення позивача з даним позовом до суду відшкодована відповідачем ОСОБА_2 , що позивачем не заперечувалося.

Тим самим, суд зауважує, що позивачем ОСОБА_1 отримано страхове відшкодування в загальному розмірі 68 546, 78 грн. та франшизу в розмірі 2 600 грн., що в загальному розмірі становить суму 71 146, 78 грн., та відповідає сумі, що розрахована ПрАТ «УПСК» як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що становить 71 146, 78 грн. та дорівнює вартості матеріального збитку, який також визначено страховою компанією в розмірі 71 146, 78 грн.

Крім того, відповідач ПрАТ «УПСК» в листі від 15.12.2023 року про надання документів на виконання ухвали суду про витребування доказів, зареєстрований судом 23.12.2023 року за вх.№25615, повідомив, що виплата страхового відшкодування 09.12.2021 року в суму 36 730, 30 грн. була розрахована згідно ремонтної калькуляції №0766391 від 21.10.2021 року (розрахунок страхового відшкодування до страхового акту №173/037/015653/21/1) та виплачено на підставі страхового акту №173/037/015653/21/1.

В подальшому, разом з позовною заявою ОСОБА_1 ПрАТ «УПСК» отримала висновок експертного автотоварознавчого дослідження №3832 про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 , від 24.12.2021 року.

Доплата страхового відшкодування 02.11.2022 року в сумі 31 816, 48 грн. була здійснена на підставі вищевказаного висновку експертного автотоварознавчого дослідження, який надано позивачем, та підтверджується розрахунком страхового відшкодування до страхового акту №173/037/022880/22/1.

Загальна сума страхового відшкодування ОСОБА_1 складає 68 546, 78 грн., що відповідає розміру вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, згідно висновку експерта №3832, наданого позивачем (за вирахуванням 2 600 грн. франшизи).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3832 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП, складеного 24 грудня 2021 року судовим експертом Филь О.П. на підставі заяви ОСОБА_1 , яка надійшла 23 грудня 2021 року, про проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ з метою вирішення наступних питань: яка вартість відновлювального ремонту КТЗ «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 після ДТП 24 вересня 2021 року на дату оцінки?; яка величина матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП 24 вересня 2021 року, - 1. Вартість відновлювального ремонту КТЗ«Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 після ДТП 24 вересня 2021 року на дату оцінки складає 144 010, 43 грн. (з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні); 2. Матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП 24 вересня 2021 року на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні та складає 71 146, 78 грн.

При цьому, в зазначеному Висновку №3832 зазначено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію КТЗ - серія НОМЕР_6 від 29 січня 2021 року, виданого Центр ДАІ 3541, власником досліджуваного КТЗ «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір червоний, 2008 року випуску, є ОСОБА_1 .

Ринкова (дійсна) вартість досліджуваного КТЗ «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 без вище зазначених пошкоджень складає 258 701, 76 грн.

Розрахунковий коефіцієнт фізичного зносу (Ез) визначено рівним 0,7.

Матеріальний збиток, заподіяний власнику КТЗ, визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (Сврз) і величини втрати товарної вартості (ВТВ) за умови економічної доцільності відновного ремонту та становить 71 146, 78 грн.

З огляду на викладене вище, та зважаючи на те, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3832 від 24 грудня 2021 року матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 після ДТП 24 вересня 2021 року на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні та складає 71 146,78 грн., з урахуванням вимог п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи, який відповідно до полісу №АТ/0766391 складає 2600 грн., а також вимог до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,розмір страхового відшкодування становить 68 546 грн. 78 коп., який відповідно до платіжних доручень № 153753825 від 02.11.20202 року та №21709 від 09.12.2021 року був сплачений ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивачу ОСОБА_1 , шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний позивачем в заявах на виплату страхового відшкодування.

Зазначені обставини свідчать про те, що ПрАТ «УПСК» відповідно до страхового полісу АТ/№0766391 від 27.08.2021 року виплачено суму страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 в розмірі 68 546 грн. 78 коп., тим самим ПрАТ «УПСК» виконано обов`язок з виплати страхового відшкодування, на підставі чого, в діях відповідача, а саме ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відсутні ознаки порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі чого позивачу ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхового відшкодування в розмірі 93 269, 70 грн.

Позивачем ОСОБА_1 пред`явлено також позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього матеріальні збитки в розмірі 14 010 грн. 13 коп., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту в сумі 144 010, 43 грн. та обмеженням страхового ліміту в розмірі 130 000 грн.; понесені збитки, якими є збитки в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України, в розмірі 80 000 грн., що складаються з 72 000 грн., сплачених нею (позивачем) на користь орендодавця за договором оренди транспортного засобу, 3 500 грн. як витрати з оплати експертного автотоварознавчого дослідження №3832 від 24.12.2021 року та 4 500 грн. як понесені витрати на правничу допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП ( справа №405/6982/21), які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1ст.13 ЦПК України).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначеніст.16 ЦК України, серед яких, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятоїстатті 13 ЦК України.

Статтею 264 ЦПК України серед іншого передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та обґрунтування необхідності його захисту.

З огляду на зазначене, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, просила стягнути з останнього матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, яка мала місце 24.09.2021 року, та винним в якій є відповідач ОСОБА_2 , в результаті якої пошкоджено її (позивача) майно - транспортний засіб, та яка (матеріальна шкода) є різницею між вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності страхової компанії.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно ч.1 ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961- IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою(п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Стаття 1192 ЦК України передбачає способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється сам факт та обставини ДТП, наявність вини відповідача ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та отримання позивачем суми страхового відшкодування в загальному розмірі 68 546, 78 грн. та франшизи в розмірі 2 600 грн. Предметом позову до відповідача ОСОБА_2 , серед іншого, є вимога позивача про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка є різницею між вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності страхової компанії.

Відповідачем ОСОБА_2 , в свою чергу, не оспорюється, що з його вини у позивача ОСОБА_1 виникло право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, поряд з цим, відповідач вважає заявлений позивачем розмір матеріальної шкоди завищеним, необгрунтованим та недоведеним, крім того, вважає, що страховою компанією позивачу повністю виплачено страхову виплату, на підставі чого вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, відповідає розміру виплаченого позивачу страховою компанією ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування.

З огляду на викладене вище, судом відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що пошкоджений транспортний засіб після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.09.2021 року, ремонтувався та проводився відносно нього відновлювальний ремонт, підтвердженням зазначеному могли б слугувати акти виконаних робіт, рахунки-фактури, фіскальні звіти, які б підтверджували кінцеву (реальну) суму, що сплачена позивачем за ремонт свого пошкодженого автомобіля, а так само відсутні належні докази того, що позивачем дійсно понесено реальні збитки.

Враховуючи вищевикладене, судом відзначається, що на позивача ОСОБА_1 поряд з обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем ОСОБА_2 , також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто, із цих положень випливає необхідність доведення таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення її суб`єктивного права відповідачем, в свою чергу, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 81 ЦПК України не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували дійсний розмір матеріальної шкоди, у зв`язку з чим, в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Позивач ОСОБА_1 просила також стягнути з відповідача ОСОБА_2 понесені збитки, якими є збитки в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України, в розмірі 80 000 грн., що складаються з 72 000 грн., сплачених нею (позивачем) на користь орендодавця за договором оренди транспортного засобу, 3 500 грн. як витрати з оплати експертного автотоварознавчого дослідження №3832 від 24.12.2021 року та 4 500 грн. як понесені витрати на правничу допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП ( справа №405/6982/21), з приводу чого судом зазначається наступне.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням, пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Обгрунтовуючи позов в цій частині позивач зазначила, що вона є суб`єктом підприємницької діяльності (ФОП), характер якої пов`язаний з повсякденним використанням автомобіля «Toyota Auris», н.з. НОМЕР_2 в її діяльності, та у вирішенні поточних побутових проблем, з доглядом та вихованням неповнолітніх дітей. Проте, пошкоджений відповідачем ОСОБА_2 у дорожній пригоді автомобіль унеможливив його використання за призначенням, що стало підставою укладення нею з третьою особою 01.10.2021 року договору оренди, за яким, на умовах оренди, їй передано у користування автомобіль «Nissan Leaf», 2017 року, д.н.з. НОМЕР_5 з оплатою 6000 грн. на місяць, та за розписками орендодавця, засвідчено отримання від неї (позивача) грошових коштів за договором оренди за період з 01.10.2021 року по 30.09.2022 року в розмірі 72000грн.

Так, за договором оренди легкового автомобіля від 01 жовтня 2021 року, укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_4 , як Орендодавцем, та ОСОБА_1 , як Орендарем, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати за плату Орендареві у строкове користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове користування легковий автомобіль NissanLeaf, 2017 року випуску, електромобіль, номерний знак НОМЕР_5 , та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві відповідну орендну плату в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.п.1.1, 1.2 Договору).

Строк користування орендованим автомобілем складає 3 квартали (9 місяців) з 1 жовтня 2021 року по 1 липня 2022 року. договір може бути продовжений за письмовою згодою Сторін (Розділ 4 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору орендна плата встановлюється у розмірі 6 000 грн. за кожен місяць користування орендованим автомобілем.

Актом прийому-передачі автомобіля від 01 жовтня 2021 року Орендодавець ОСОБА_4 передала, а Орендар ОСОБА_1 приймає у платне строкове користування автомобіль NissanLeaf, 2017 року випуску, електромобіль, номерний знак НОМЕР_5 .

Відповідно до розписки від 06 січня 2022 року ОСОБА_4 підтвердила факт отримання від ОСОБА_1 оплату за оренду автомобіляNissanLeaf, 2017 року випуску, електромобіль, номерний знак НОМЕР_5 , за період з 01.10.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 18 000 грн.

При цьому, суд зауважує, що доказів користування транспортним засобом в період з 01.01.2022 року до 30.09.2022 року та сплата орендної плати за вказаний період позивачем не надано.

В свою чергу, частинами першою, другою статті 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частина перша статті 283 ГК України, яка регулює оренду майна у сфері господарювання, визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. При цьому вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів оренди у сфері господарювання не передбачено.

Крім того, суд зауважує, що зазначений договір оренди транспортного засобу укладено позивачем, не як фізичною особою-підприємцем. Не є суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем) за зазначеним договором і Орендодавець.

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу, необхідно зазначити таке.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина перша статті 24 ЦК України).

За вимогами статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до статті 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18); від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19); від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) тощо.

Отже, з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП.

При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із частинами першою, другою статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У частині першій статті 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та ФОП охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання».

Для вирішення питання, чи підлягав договір найму (оренди) транспортного засобу, стороною якого є позивач, нотаріальному посвідченню згідно із частиною другою статті 799 ЦК України, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин (у цьому разі договірних відносин оренди транспортного засобу) та чи є такі відносини господарськими.

Необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах - чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує транспортний засіб з метою його використання у своїй господарській діяльності.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що належних доказів того, що позивач є суб`єктом підприємницької діяльності позивачем не надано, а так само не доведено належними доказами, що автомобіль «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 ,використовувався ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності, і у зв`язку з його пошкодженням позивач була вимушена орендувати інший автомобіль у третьої особи та сплачувати орендну плату в сумі 6 000 грн. на місяць відповідно до умов договору оренди, при цьому, обставини зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, необхідності використання для цього автомобіля оспорюються відповідачем ОСОБА_2 , та, відповідно, не спростовано позивачем ОСОБА_1 шляхом подання суду належних та допустимих доказів.

Тим самим, не підтверджується, що договір оренди легкового автомобіля від 01 жовтня 2021 року, укладено між фізичними особами Орендодавцем ОСОБА_4 та Орендарем ОСОБА_1 з метою використання останньою транспортного засобу у своїй підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, а тому наявні підстави для висновку про необхідність нотаріального посвідчення такого договору оренди відповідно до вимог частини другої статті 799 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Позивач ОСОБА_1 також просила відшкодувати понесені нею витрати в розмірі 3 500 грн. з оплати експертного автотоварознавчого дослідження №383 від 24.12.2021 року,проведеного судовим експертом Филь О.П.,та на підтвердження понесених нею витрат надала квитанцію до прибуткового касового ордеру № 20 від 10.11.2021 року, з якої, в свою чергу, вбачається, що від ОСОБА_1 ТОВ «НДЛСЕ» за оцінку «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_2 , прийнято 3 500 грн., поряд з цим, як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3832 від 24 грудня 2021 року, останній складено експертом-автотоварознавцем Филь О.П., при цьому, судом не встановлено, що зазначений експерт-автотоварознавець перебуває у трудових відносинах чи у штаті ТОВ «НДЛСЕ», на підставі чого в цій частині вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 4 500 грн. як понесених позивачем збитків з оплати правової допомоги адвоката Стахєєва О.О. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (справа №405/6982/21) про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, судом зазначається наступне.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Крім того, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас, згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Крім того, у пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства, на підставі чого вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 понесених збитків в розмірі 4 500 грн., пов`язаних з наданням правової допомоги під час судового провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно відповідача ОСОБА_2 , - задоволенню не підлягають.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено також вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її (позивача) користь моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Крім того, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,заподіянихфізичнійчиюридичнійособі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкодаможе полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, упорушенніправавласності(втомучислі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальнихжиттєвихзв`язківчерезнеможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), якихзазнавпозивач,характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).

Крім того, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

За викладених обставин, виходячи з заявлених позивачем підстав позову, в частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що доводи позивача ОСОБА_1 про спричинення їй моральної шкоди, яка полягає у моральних (душевних) та фізичних стражданнях, переживаннях, яких вона (позивач) зазнала як безпосередньо в момент ДТП, а також в душевних стражданнях, яких вона (позивач) зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна - транспортного засобу, та неможливістю використовувати належний їй автомобіль та користуватися ним за його призначенням, порушення звичайних життєвих зв`язків, - знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, при цьому, зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та доведеними, та, в свою чергу, відповідачем ОСОБА_2 , - не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При цьому, розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача ОСОБА_1 , глибину душевних страждань та переживань, яких зазнала позивач через спричинену з вини відповідача ОСОБА_2 дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 24 вересня 2021 року, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнямиу вигляді тупої травми шийного відділу хребта, лівого плечового поясу, підшкірної гематоми, що підтверджується висновком ЛДЦ «Ацинус» від 25.09.2021 року,крім того, через пошкоджений автомобіль позивач була змушена витрачати більше часу для організації порушеного звичного способу життя в т.ч. і у вирішенні повсякденних поточних побутових проблем, та з дотриманням принципів розумності, виваженості та справедливості, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, визначає розмір компенсації в сумі 7000 грн., що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Вирішуючи в порядку ст.141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами, судом відзначається, що позивачем ОСОБА_6 заявлено судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2 320 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2ст. 133 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 1ст. 141ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, та, враховуючи, що позов позивача ОСОБА_1 задоволено частково до відповідача ОСОБА_2 , на підставі чого з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3ст.137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 4-6статті 137 ЦПК Українивизначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленомузакономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Крім того, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відтак, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Крім того, як роз`яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України, в редакції Закону 2004 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено про понесені нею витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп.

При цьому, судом відзначається, що відповідно до Договору про надання правової допомоги від 27 січня 2022 року, укладеного між адвокатом Стахєєвим О.О. (Адвокат), та Кісльовою Н.О. (Клієнт), Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво інтересів Клієнта з надання правової допомоги під час підготовки та участі у судовому розгляді його позову до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо транспортною пригодою (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору виплати за цим Договором складаються з адвокатського гонорару. З урахуванням визначеного та взаємопогодженого об`єму робіт з надання правничої допомоги за цим договором сума адвокатського договору складає 15 000 грн., який Клієнт зобов`язується сплатити після укладення даної угоди.

Факт надання правової допомоги, а також її оплати, засвідчується актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується сторонами за цим договором (п.4.2 Договору).

Крім того, відповідно до розрахункової квитанції серії ААА №003348 від 30 січня 2022 року від ОСОБА_1 згідно з договором від 27 січня 2022 року адвокатом Стахєєвим О.О. прийнято 15 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок щоположеннями ЦПК Українипередбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 р. у справі «East/West Aliance Limited» проти України») при визначенні судом розміру витрат на правничу допомогу слід враховувати чи були витрати фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. При цьому, обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підставі викладеного та враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для сторін, суд вважає обґрунтованими, співмірними, пов`язаними з розглядом даної справи та такими, що підтверджені належними доказами витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , у відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. та судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , - відмовити.

Відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 93 269 грн. 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова