ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2980/23 Справа № 932/1030/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Комунальне підприємство Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради (далі КП Дніпровський електротранспорт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач працював в депо № 2 КП Дніпровський електротранспорт з 14 листопада 2017 року по 01 червня 2018 року на посаді водія тролейбуса. 25 травня 2018 року приблизно о 07 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-2», який належить позивачу, рухався в Соборному районі міста Дніпра по проспекту Гагаріна з боку вулиці Абхазької в напрямку вулиці Болгарської. Під час руху відповідач порушив ПДР та проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху у вигляді транспортного засобу марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився попереду на його смузі руху, внаслідок чого в районі електроопори № 678 скоїв з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, а пасажир автомобіля ОСОБА_3 , яка перебувала в салоні отримала тілесні ушкодження.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначеного йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500,00 грн. Стягнуто з КП Дніпровський електротранспорт на користь власника транспортного засобу марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 102 826,60 грн., а також стягнуто з позивача на користь потерпілої ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 104 558,11 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року вирок скасовано в частині цивільного позову. Призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_4 до КП Дніпровський електротранспорт задоволено частково. Стягнуто з КП Дніпровський електротранспорт на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 97 746,60 грн. та витрати по оплаті експертного дослідження в розмірі 3 956,00 грн.

21 вересня 2020 року позивачем було повністю сплачено на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, витрати на проведення експертизи та витрати на виконавче провадження у загальному розмірі 112 210,86 грн.

Позивач вважав, що має право зворотної вимоги (регресу) до особи, яка заподіяла шкоду, а саме до ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 112 210,86 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП Дніпровський електротранспорт матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 101 702,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення змінити в частині стягнення з нього повної майнової шкоди, зменшивши цей розмір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно застосовані положення статті 134 КЗпП України до спірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 25 травня 2018 року приблизно о 07 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-2», бортовий номер НОМЕР_2 , який належить КП Дніпровський електротранспорт, під час руху в Соборному районі міста Дніпра по проспекту Гагаріна з боку вулиці Абхазької в напрямку вулиці Болгарської, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху у вигляді транспортного засобу марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився попереду на його смузі для руху, скоїв з ним зіткнення в районі електроопори № 678.

Внаслідок ДТП автомобіль марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень. Крім того, в салоні вказаного автомобіля перебував пасажир ОСОБА_3 , яка внаслідок цього ДТП отримала тілесні ушкодження.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до КП Дніпровський електротранспорт задоволено частково. Стягнуто з КП Дніпровський електротранспорт на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 102 826,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до КП Дніпровський електротранспорт задоволено частково. Стягнуто з КП Дніпровський електротранспорт на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 104 558,11 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року вирок скасовано в частині цивільного позову. Призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_4 до КП Дніпровський електротранспорт задоволено частково. Стягнуто з КП Дніпровський електротранспорт на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 97 746,60 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Також стягнуто з КП Дніпровський електротранспорт на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті експертного дослідження в розмірі 3 956,00 грн.

Згідно платіжних доручень № 1204 від 21 вересня 2020 року та № 1203 від 21 вересня 2020 року позивачем було перераховано на користь Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) грошові кошти в розмірі 107 690,26 грн. та 4 520,60 грн. відповідно.

Отже, позивачем було в повному обсязі відшкодовано шкоду потерпілій особі ОСОБА_4 , тому у КП Дніпровський електротранспорт виникло право регресної вимоги до ОСОБА_1 .

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року встановлено, що водій ОСОБА_1 грубо порушив ПДР та проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну та не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що мало наслідком настання ДТП.

Відповідно до пункту 3.2.1 посадової інструкції водія тролейбуса, затвердженої наказом КП Дніпровський електротранспорт № 1301 від 30 грудня 2015 року, водій тролейбуса зобов`язаний суворо дотримуватись ПДР, ПЕТТ, Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України, Правил охорони праці на міському електричному транспорті, ПІВ тролейбуса.

Згідно пункту 3.4.1 вказаної інструкції, водій тролейбуса також зобов`язаний забезпечити безпеку дорожнього руху та виконувати вимоги ПДР, ПЕТТ, Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України та ПІВ тролейбуса.

Внаслідок порушення відповідачем безпеки дорожнього руху та ПДР, сталося ДТП із тілесними ушкодженнями, тобто це діяння переслідується у кримінальному порядку і підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач як роботодавець ОСОБА_1 зазнав матеріальних витрат, спричинених працівником, та, як наслідок, наділений правом зворотної вимоги до винної особи в порядку статті 1191 ЦК України. Враховуючи положення статті 134 КЗпП України, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 повинен нести матеріальну відповідальність за заподіяну ним шкоду в повному обсязі, в розмірі прямої дійсної шкоди. Суд вважав прямими матеріальними збитками матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 97 746,60 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 3 956,00 грн., а всього 101 702,60 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в частині визначення сум покриття шкоди, завданої відповідачем, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, можливе у випадках та за наявності зазначених у статті 137 КЗпП України умов.

Відповідно до положень частини другої статті 137 КЗпП України суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року із внесеними змінами роз`яснено, що зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, допустиме лише у виключних випадках за наявності зазначених у статті 137 КЗпП України умов, які мають бути підтверджені ретельно перевіреними в судовому засіданні доказами, з обов`язковим викладенням у рішенні мотивів зниження суми, яка стягується.

Встановивши, що ДТП, в результаті якого пошкоджено автомобілі, сталося з вини працівника КП Дніпровський електротранспорт ОСОБА_1 під час виконання ним трудових обов`язків, а також врахувавши, що позивач в порядку статті 1172 ЦК України відшкодував шкоду, завдану його працівником власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спосіб захисту права позивача на відшкодування сплачених ним коштів ґрунтується на нормах частини першої статті 1191 ЦК України, пункту 3 частини першої статті 134 КЗпП України, його реалізація проведена в межах присічного строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із рішенням місцевого суду в частині визначення сум покриття, шкоди, завданої відповідачем, та враховує положення статті 137 КЗпП України та майновий стан відповідача, а також те, що вчинений ОСОБА_1 злочин є вчиненим з необережності, у зв`язку з чим приходить до висновку про доцільність та можливість зменшення розміру покриття завданої ним шкоди на 50 %.

У постанові від 25 жовтня 2018 року у справі № 491/961/16-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що, врахувавши відсутність обставин заподіяння шкоди злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою, матеріальний стан відповідача, зокрема, те, що він є інвалідом третьої групи, наявність на його утриманні дружини та двох неповнолітніх дітей, суди обґрунтовано зменшили розмір покриття шкоди відповідно до вимог статті 137 КЗпП України.

Верховний Суд України у постанові від 26 листопада 2014 року у справі № 6-139цс14 виклав правову позицію про те, що, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисливих мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд має встановлені на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обов`язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України.

За викладених обставин, колегія суддів з урахуванням вимог статті 137 КЗпП України, враховуючи майновий стан відповідача, у якого єдиним джерелом доходу є пенсія, інших доходів не має, наявність на утриманні двох прийомних дочок, одна з яких є неповнолітня, які наявчаються у вищому професійному училищі та є сиротами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також відсутністю наявного у нього нерухомого майна, зважаючи на те, що вчинений відповідачем злочин є необережним злочином, тому вважає доцільним та можливим зменшити розмір покриття завданої ним шкоди на 50 %.

Таким чином, виплачене позивачем потерпілим від ДТП відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 101 702,60 грн. підлягає відшкодуванню в розмірі 50 % сплачених сум, що становить відповідно 50 851,30 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За вказаних обставин, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП Дніпровський електротранспорт в рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків слід змінити, зменшивши суму відшкодування з 101 702,60 грн. до 50 851,30 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради в рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків змінити, зменшивши суму відшкодування з 101 702,60грн до 50 851(п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят одна),30грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2023 року.

Судді: