Справа № 199/3113/23
(2/199/1545/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

09.05.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він є батьком відповідача, а рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року по справі №199/7019/22, яким з позивача на користь відповідача стягуються аліменти як на дитину, яка продовжує навчання, в розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів щомісячно, починаючи з 19 вересня 2022 року. В той же час, 19 жовтня 2022 року позивач, який є старшим солдатом військової частини НОМЕР_1 Павлоградської РВК Дніпропетровської області у ЗСУ з 15 березня 2022 року, під час бойових дій 19 жовтня 2022 року отримав вогнепальне осколкове поранення попереку зліва, вогнепальне кульове поранення лівої гомілки, відкритий перелом малогомілкової кістки зі зміщенням, що є травмою тяжкого ступеню. 20 жовтня та 01 листопада 2022 року позивачу було проведено операції, з того часу і дотепер позивач знаходиться у відпустці за станом здоров`я та потребує постійного лікування. У зв`язку із викладеним змінився матеріальний стан позивача він не працює з жовтня 2022 року, потребує постійного догляду, медикаментозного лікування та тривалої реабілітації, тому сплата аліментів для позивача у встановленому рішення суду розмірі ставить його у скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного позивач просив суд у своєму позові зменшити призначений вказаним рішенням суду розмірі аліментів на утримання відповідача з частки на 1/8 частку з усіх доходів (заробітку) платника аліментів.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання учасники справи повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, позивачем в тексті прохальної частини позову викладено заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачем подано суду заяву про здійснення розгляду справи за її відсутності, заперечення проти заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, відповідачем подано суду відзив, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що поранення позивача сталося ще під час розгляду справи та до ухвалення судом свого рішення про стягнення аліментів, не було враховано судом через неповідомлення позивачем про цю обставину. За законом позивачу у зв`язку із пораненням підлягає виплата додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень, а лікування позивача відбувається за державний кошт. Заперечила відповідач допустимість як доказу довідки №1578, а також послалась на те, що позивач дотепер перебуває у лавах ЗСУ, отримуючи відповідне матеріальне забезпечення. Також відповідач надала негативну характеристику позивачу як батьку.

Позивачем, в свою чергу, подано відповідь на відзив, в якому він зазначив про належність обраного ним на підставі ст.192 СК України способу захисту своїх прав шляхом пред`явлення позовної вимоги про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення. Також позивач заперечив отримання ним 100000 гривень додаткової винагороди у зв`язку із пораненням, заперечив твердження відповідача щодо недопустимості частини доказів по справі, зазначив, що через поранення як військовослужбовець отримує матеріальну винагороду в меншому розмірі, ніж інші військовослужбовці. Послався позивач і на те, що між особистісні стосунки сторін не входять до предмета спору у справі.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач знову просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що позивач отримує заробітну плату як військовослужбовець в період поранення, середній щомісячний розмір якої становить приблизно 37000 гривень, а також не подав суду жодних доказів факту та розміру власних видатків на своє лікування через поранення. Послалась відповідач і на те, що розмір аліментів, які стягуються з позивача, визначено судом у частці, а тому внаслідок зменшення розміру його доходу пропорційно зменшується і розмір відрахувань на аліментів, у позивача залишається на власні потреби 28000 гривень на місяць.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд даної цивільної справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 13 вересня 2003 року по 21 листопада 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Викладені обставини встановлені рішеннями Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2011 року по справа №2-5316/11 та від 13 грудня 2022 року по справі №199/7019/22, які набрали законної сили, а отже у відповідності до ст.82 ч.5 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи. Тест зазначених рішень наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості з якого суд використовує відповідно до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року по цивільній справі №199/7019/22 (провадження №2/199/2699/22) вирішено стягувати щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на особу відповідного віку до закінчення навчання у навчальному закладі Дніпровський інститут Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» у разі продовження навчання до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років, починаючи стягнення з 19 вересня 2022 року. Тест зазначеного рішення суду наявний в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості з якого суд використовує відповідно до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень». Крім того, наведена обставин підтверджується копією виконавчого листа, виданого на означене рішення суду, який наявний в матеріалах цивільної справи.

Разом з тим, судом також встановлено, що відповідач внаслідок проведеної загальної мобілізації з 15 березня 2022 року перебуває в лавах Збройних Сил України у військовому званні старшого солдату (військова частина НОМЕР_1 ). Під час проходження військової служби та ведення бойових дій 19 жовтня 2022 року отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове наскрізне поранення м`яких тканин поперекової ділянки зліва, вогнепальне кульове поранення лівої гомілки, повільно-консолідуючий вогнепальний перелом в/3 лівої малогомілкової кістки. Вказана травма на підставі наказу МОЗ України №370 від 04 липня 2007 року оцінена як травма тяжкого ступеню. 20 жовтня та 01 листопада 2022 року позивачу проведено дві операції у зв`язку із вищевказаним пораненням, у березні 2023 року позивач перебував на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 (військовий госпіталь АДРЕСА_1 ). Викладені обставини підтверджуються копією довідки первинної медичної картки (форма 100), копією довідки №451 від 27 жовтня 2022 року, копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого, копією талону амбулаторного пацієнта (скорочений варіант), копією довідки №1578 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, копією виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1743 (хірургічне відділення), копією довідки №661 ВЛК, копією довідки №58 від 30 березня 2023 року, копією довідки ВЛК №660 від 05 квітня 2023 року.

Зі змісту наданої позивачем довідки про рух коштів на його картковому рахунку судом встановлено, що позивач вже після отримання вищевказаного поранення та в період проходження лікування у зв`язку із цим пораненням отримував дохід (грошове забезпечення), як військовослужбовець, в наступному розмірі: 83986,88 гривень протягом листопада 2022 року, 50004,72 гривень протягом грудня 2022 року, 68603,72 гривень протягом січня 2023 року, 13694,36 гривень протягом лютого 2023 року, 49827,51 гривень протягом березня 2023 року, 17202,69 гривень протягом квітня 2023 року.

В той же час, позивачем суду не було подано жодних доказів не тільки суттєвого погіршення його майнового стану, наприклад заявленого ним зменшення розміру грошового забезпечення військовослужбовця, а також доказів збільшення видатків позивача внаслідок отримання поранення, а й доказів того, що теперішнього розміру доходу позивача йому не вистачає для забезпечення собі мінімально належного рівня та умов життя (належних житлових умов, повноцінного харчування, купівлі одягу/взуття, медичного лікування тощо). Саме співвідношення доходу та необхідних видатків позивача визначає рівень його матеріального забезпечення, а отже і можливість зміну розміру аліментів, який позивач за рішення суд зобов`язаний сплачувати на користь відповідача.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.

Нормою ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Положеннями ст.200 ч.1 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.200 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, враховуючи зміст норм ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним, його може бути згодом змінено шляхом збільшення або зменшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі значної зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Свідченням зміни матеріального становища є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування, і які фактично знаходяться на їх утриманні. При цьому положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. В той же час, факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року по справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 21 липня 2021 року по справі №691/926/20, від 30 серпня 2021 року по справі №301/2160/20, від 09 вересня 2021 року по справі №554/3355/20, від 20 грудня 2021 року по справі №681/15/21.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то позивач, звертаючись до суду із даним позовом та заявляючи позовну вимогу про зміну розміру аліментів, призначених рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року по цивільній справі №199/7019/22 (провадження №2/199/2699/22), шляхом зменшення вдвічі розміру частки, у якій призначено стягнення аліментів, мотивує свої позовні вимоги виключно посиланням в контексті норми ст.192 СК України на погіршення свого матеріального стану, зумовлене, як стверджує позивач, отриманим ним пораненням та проходженням у зв`язку із цим тривалого лікування. Разом з тим, позивач не подає суду жодних доказів будь-якого збільшення своїх видатків, зокрема внаслідок необхідності оплати затрат на лікування, реабілітацію, посилене харчування тощо, які зумовлені саме пораненням, отриманим ним 19 жовтня 2022 року під час проходження військової служби та виконання військового обв`язку. Позивач взагалі не подає суду жодних доказів своїх видатків, при порівнянні яких з поточним доходом позивача можливо б було зробити висновок про дійсний матеріальний стан позивача. Натомість, відповідно до наданої позивачем довідки про рух коштів на його картковому рахунку судом встановлено, що позивач, хоча і перебуває на лікуванні, однак отримує сталий щомісячний дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, і розмір такого доходу значно перевищує розмір встановленої законом мінімальної заробітної плати, що не дозволяє дійти висновку про скрутний матеріальний стан позивача. Крім того, означена довідка не містить даних про доходи позивача за період до отримання ним поранення, а відтак в суду відсутні підстави для висновку про зменшення рівня доходу позивача, навіть формального. Разом з тим, в даному випадку необхідно відзначити, що для застосування положень ст.192 СК України має значення не саме по собі формальне (номінальне) зменшення рівня доходу платника аліментів, а таке погіршення його майнового стану, яке не дозволяє останньому сплачувати аліменти в повному обсязі та одночасно забезпечувати собі належний рівень та умови життя, що, в свою чергу, зумовлює необхідність встановлення і доведення перед судом рівня видатків платника аліментів та оцінку їх у порівнянні з доходами. Тягар з доведення перед судом рівня своїх доходів та видатків, їх співвідношення, яке свідчить про незадовільний майновий стан платника аліментів, за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства процесуальний закон покладає на позивача, чого останнім, як вбачається із вищевикладеного, здійснено не було.

Більш того, відмовляючи у задоволенні позову, суд спирається і на ту обставину, що за змістом наведеного вище правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми ст.192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, є саме зміна матеріального/сімейного стану платника або ж одержувача аліментів, виникнення інших обставин, які зумовлюють необхідність зменшення аліментів, і ця зміна стану або ж виникнення певних обставин мають бути вже після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, питання про зменшення розміру яких порушується позивачем. В іншому випадку, якщо такі обставини та зміна стану виникли/існували до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, має місце лише незгода платника аліментів із таким рішенням суду (імовірно в частині дотримання вимог ст.182 СК України), що має вирішуватись не поданням нового позову в порядку ст.192 СК України, а шляхом апеляційного/касаційного оскарження відповідного рішення суду, з яким не згоден платник аліментів, або в порядку норм Глави 3 Розділу V ЦПК України, якщо для цього є підстави. Таким чином, оскільки обґрунтування заявленого позивачем факту погіршення його майнового стану обумовлюється виключно його пораненням під час проходження військової служби і виконання бойових завдань, і таке поранення мало місце 19 жовтня 2022 року, а рішення суду, яким призначено стягувати з позивача аліменти, розмір яких останній просить зменшити, було ухвалено 13 грудня 2022 року, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для застосування до спірних правовідносин сторін по справі положень ст.192 СК України, а отже і відсутність підстав для задоволення даного позову.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи необґрунтованість, безпідставність та недоведеність заявлених позовних вимог, в суду відсутні підстави для повного чи часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.18, 182, 192, 198, 199, 200 СК України, ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 352, 354, 355, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) про зміну розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко