Справа № 206/3598/22
Провадження № 2-р/206/4/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою в якій просив роз`яснити ухвалу суду від 19 грудня 2022 року в частині того, чи є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , особою, яка самостійно виховує неповнолітню дитину у віці до 18 років в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтуванні заяви зазначено, що у п. 2 резолютивної частини ухвали суду (судового рішення) від 19.12.2022 р. було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 30 від 01.06.2018) разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою його проживання, незалежно від реєстрації з відібранням дитини у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав, та переданням на виховання батькові ОСОБА_1 . Під час виїзду за кордон України, працівниками прикордонної служби йому усно було зроблено зауваження та звернуто увагу на те, що змінено перелік документів, на підставі яких відбувається перетин кордону чоловіків, які самостійно виховують дітей віком до 18 років, а дане рішення суду не є підставою для перетину кордну, оскільки відповідач - мати дитини, не була позбавлена батьківських прав. В той же час, на сайті Державної прикордонної служби України розміщена інформація з посиланням на Правила перетинання державного кордону громадянами України та на ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якими визначено категорії осіб, яким дозволяється виїзд за межі України. Також, згідно з абзацом 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено таку категорію військовозобов`язаних, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, як жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Відповідно до п. 2.6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 «У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил». Позивач вважає, що у разі перетину кордону з метою забезпечення інтересів дитини може виникнути різночитання судового рішення, що призводить до необхідності роз`яснити, чи є він особою (чоловіком), який самостійно виховує неповнолітню дитину до 18 років у розумінні Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку".

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились за невідомими суду причинами, про дату та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Зваживши доводи викладені у заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Суд звертає уваги, на наявність підстав для роз`яснення судового рішення у судовому засіданні та визначення, що таке роз`яснення, за своєю суттю, є одним із способів усунення недоліків судового рішення, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли недотримані вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правові норми не містять, а зі змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

За змістом зазначеної статті та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим та ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі, й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Судом встановлено, що ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації ДМР про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини, в якій, зокрема, встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка самостійно виховує малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За наслідками розгляду справи, судом було постановлено ухвалу суду (судове рішення) від 19.12.2022 р. про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідача та передано ОСОБА_1 , як батькові, на виховання.

Цим же рішенням було встановлено факт того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не утримує дитину, а всі дії щодо виховання, розвитку та утримання виконує батько ОСОБА_1 , що в свою чергу безумовно свідчить про те, що він є чоловіком, який самостійно виховує неповнолітню дитину до 18 років, у тому числі і в розумінні Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку".

Вказане рішення є цілком зрозумілим та не викликає різночитання, ознак його нечіткості за змістом, неясністю або незрозумілості як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання не встановлено, а твердження позивача про те, що у разі перетину кордону з метою забезпечення інтересів дитини може виникнути різночитання судового рішення є виключно його припущенням, у зв`язку з чим, заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 271, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.