Справа №295/626/23
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

31.01.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Стрілецька О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить здійснити поділ майна подружжя, а саме: житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної власності подружжя; визнати за ним право власності на 1/2 частину від 1/3 частини житлового будинку та 1/3 частини земельної ділянки.

27.01.2023 року повторно позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також заборонити вчиняти дії щодо зазначеного вище майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказав, що частина спірного житлового будинку є їх спільною сумісною власністю, відповідач може без його згоди відчужити її на користь третіх осіб, що може призвести до утруднення або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 може здійснити відчуження належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна.

Однак, до заяви про забезпечення позову заявником не долучені докази, які підтверджують, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження належного їй майна з метою ухилення від поділу спільного майна подружжя.

Крім того, виходячи зі змісту позовних вимог та документів, долучених до позовної заяви, вбачається, що 1/3 частина спірного будинку та 1/3 частини земельної ділянки, на якій він розташований, відповідач набула у власність 27.12.2002 року, до укладення шлюбу з позивачем, який був зареєстрований 20.10.2006 року, згідно договору дарування, що відповідно до положень п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 57 СК України належить до особистої приватної власності.

З урахуванням викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, обставин, на які позивач посилається в позовній заяві, доказів, які долучені до позову в обгрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що застосування заходів забезпечення позову може вплинути на майнові права відповідачки. Крім того, суд вважає, що заявником не доведено належними доказами, що ОСОБА_2 вживає заходи, направлені на відчуження належного їй майна з метою ухилення від його поділу між подружжям. Саме припущення заявника щодо можливості відчуження відповідачем нерухомого майна з метою ухилення від виконання судового рішення без надання відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність правових підстав для застосування в даній цивільній справі заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна та заборони вчиняти дії щодо нього, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 258, 260, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В АЛ И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її складення.

Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Суддя О.В. Стрілецька