Дата документу 25.01.2023 Справа № 334/1277/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/1277/16-ц Пр. № 22-ц/807/40/23Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф. Повний текст рішення складено 10.10.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/40/23-2Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Дашковської А.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року

та апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 із доповненнями від 25 січня 2022 року на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року і додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, про розірвання договорів позики та іпотечного договору, визнання недійсною додаткової угоди до договору позики, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), який в подальшому неодноразово уточнювала (т.с. 1 а.с. 77-80, т.с. 2 а.с. 25-32, т.с. 2 а.с. 91-107,) в якому просила: - розірвати договір позики, укладений 12.08.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; - розірвати іпотечний договір укладений 12.08.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. за № 3763; - визнати недійсною додаткову угоду №1 від 04.08.2014 до договору позики від12.08.2013, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; - визнати незаконним та скасувати рішення №28102841 державного реєстратора Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області О.Ю., прийнятого 05.02.2016, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м за ОСОБА_3 та поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Колесник С.Г. (т.с. 1 а.с. 17). Ухвалою суду першої інстанції від 01 березня 2016 року (т.с. 1 а.с. 23) відкрито провадження у цій справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2016 року (т.с. 1 а.с. 24) на кв. АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладено арешт (постанова державного виконавця від 02.03.2016 року про накладення арешту (т.с. 1 а.с. 55) та про закінчення ВП 50367094, копія т.с. 1 а.с. 57).

В автоматизованому порядку суддею Гнатюком О.М. замінено суддю Колесник С.Г. у цій справі у зв`язку із закінченням терміну повноважень останньої (т.с. 1 а.с. 250).

В автоматизованому порядку суддею Ісаковим Д.О. замінено суддю Гнатюка О.М. у цій справі у зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід останнього (т.с. 2 а.с. 38).

В автоматизованому порядку суддею Турбіною Т.Ф. замінено суддю Ісакова Д.О. у цій справі у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень останнього (т.с. 2 а.с. 140-141). Ухвалою суду першої інстанції від 02 листопада 2018 року вказану справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження (т.с. 2 а.с. 142).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року (т.с. 3 а.с. 19-26) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення №28102841 державного реєстратора Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за ОСОБА_3 , та поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 )

В частині вимог позову про розірвання договору позики, розірвання договору іпотеки, визнання недійсною додаткової угоди до договору позики відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року (т.с. 2 а.с. 113-116) в порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 5073,80 грн. В іншій частині в задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при їх ухваленні, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 через своїх представників подали апеляційні скарги у цій справі.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 126-132) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в частині: - розірвання договору позики, укладеного 12.08.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; - розірвання іпотечного договору, укладеного 12.08.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. за № 3763; - визнання недійсною додаткової угоди №1 від 04.08.2014 до договору позики від12.08.2013, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін; стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 у своїх апеляційних скаргах (т.с. 3 а.с. 153-158, 201-206) просив: - рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині визнання незаконним та скасування рішення № 28102841 державного реєстратора Вільнянської РДА Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за ОСОБА_3 , та поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; - та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження в частині заявлених вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення № 28102841 державного реєстратора Вільнянської РДА Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м за ОСОБА_3 , в іншій частині відмовити в задоволенні позовних вимог; судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України; - додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., в іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Із доповненнями від 25 січня 2022 року (т.с. 3 а.с. 237-248), які були прийняті апеляційним судом до розгляду у цій справі (т.с. 4 а.с. 7-8), в яких останній просив: - скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі в частині визнання незаконним та скасування рішення № 28102841 державного реєстратора Вільнянської РДА Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за ОСОБА_3 , та поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ,- та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити, - в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 3 а.с. 150, 208). Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні. ОСОБА_5 є однофамільцем судді Маловічко С.В.

Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними скаргами відкрито (т.с. 3 а.с. 164, 209), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с. 165, 210), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Доповнення від 17 січня 2022 року до апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 30 вересня 2021 року повернуто скаржникові ухвалою апеляційного суду від 20 січня 2022 року (т.с. 3 а.с. 209).

Ухвалою апеляційного суду від 28 січня 2022 року (т.с. 4 а.с. 7-8) клопотання про поновлення строку задоволено, доповнення від 25 січня 2022 року до апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 30 вересня 2021 року прийнято та призначено до розгляду у цій справі.

В автоматизованому порядку суддею Дашковською А.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 4 а.с. 50-52).

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційному суду відзив (т.с. 4 а.с. 74-79б) на вищезазначені апеляційні скарги відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 із доповненнями у цій справі. Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду письмові пояснення (т.с. 4 а.с. 133-136) у цій справі. Інший відповідач - Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначені апеляційні скарги у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 25 травня 2022 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 4 а.с. 31) в порядку задоволення клопотання про його відкладення позивача ОСОБА_1 , як особи, яка є необізнаною в галузі права, (т.с. 4 а.с. 30) у зв`язку із тимчасовою відсутністю її представника адвоката Приладишевої Н.Г. у м. Запоріжжя.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 03 серпня 2022 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 4 а.с. 56-57) в порядку задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Приладишевої Н.Г. про його відкладення (т.с. 4 а.с. 58) у зв`язку із неотриманням апеляційних скарг відповідача ОСОБА_3 із доповненнями у цій справі.

У судовому засіданні 05 жовтня 2022 року (т.с. 4 а.с. 84-86) апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єренка Д.В. (т.с. 4 а.с. 83) та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Борисенкова В.С. (т.с. 4 а.с. 54) за відсутністю всіх інших належним чином повідомлених учасників цієї справи: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, ухвалою апеляційного суду витребувано у Вільнянської РДА Запорізької області матеріали реєстраційної справи (картка прийому № 52494671, рішення №28102841) державного реєстратора Вільнянської РДА Запорізької області Ревенка Олександра Юрійовича від 05.02.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для огляду та належним чином завірені копії останньої для долучення до матеріалів цієї справи (т.с. 4 а.с. 88), у розгляді цієї справи оголошено перерву.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 93) розгляд даної справи призначений в режимі відеоконференції порядку задоволення відповідного клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єренка Д.В. (т.с. 4 а.с. 91). Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 19 жовтня 2022 року, не відбувся на був відкладений у зв`язку з оголошеною в м. Запоріжжя повітряною тривогою (довідка, т.с. 4 а.с. 99).

30 листопада 2022 року від Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області електронною поштою надійшла відповідь на виконання вищевказаної ухвали апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 127-128), в якій зазначено, що ведення та зберігання реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 забезпечується суб`єктом державної реєстрації за місцезнаходженням майна і у даному випадку таким суб`єктом є Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

У зв`язку із чим, ухвалою апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 130) витребувано у Департаменту реєстраційних послуг ЗМР матеріали реєстраційної справи (картка прийому № 52494671, рішення №28102841) державного реєстратора Вільнянської РДА Запорізької області Ревенка Олександра Юрійовича від 05.02.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для огляду та належним чином завірені копії останньої для долучення до матеріалів цієї справи.

У судовому засіданні 07 грудня 2022 року апеляційним судом було продовжено розгляд цієї справи по суті (т.с. 5 а.с. 7-9) за присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юсубова Е.С. (т.с. 4 а.с. 169), на виконання ухвали апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 130) у дане судове засідання з`явився представник Департаменту Ветушко М.Ю. (т.с. 4 а.с. 171), який надав апеляційному суду письмові пояснення із належним чином завіреною копією реєстраційної справи № 01 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.с. 4 а.с. 170-255, т.с. 5 а.с. 1-6), за змістом яких документи від Вільнянської РДА до Департаменту на зберігання не надходили; додатково повідомив, що на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2017 року (копія т.с. 5 а.с. 2-4) в порядку задоволення клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Карпенка Є.Ю. про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0001639 від 04.03.2016 року було вилучено реєстраційну справу № 01 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; у зв`язку із чим, розгляд цієї справи відкладено, ухвалою апеляційного суду (т.с. 5 а.с. 14) витребувано у слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Карпенка Є.Ю. належним чином завірені копії документів із вилученої (на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2017 року в порядку задоволення Вашого клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0001639 від 04.03.2016 року) реєстраційної справи про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка зберігалась в Департаменті реєстраційних послуг ЗМР за адресою: м. Запоріжжя вул. Олександлрівська б. 84 (5-1 поверх) для долучення до матеріалів цієї справи, у розгляді цієї справи оголошено перерву.

На виконання цієї ухвали старшим слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Медвідь О.В. апеляційному суду надано належним чином завіренікопії документів реєстраційної справи ( АДРЕСА_2 ) за матеріалами кримінального провадження № 0001639 від 04.03.2016 року (т.с. 5 а.с. 29-149).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6 через своїх представників (т.с. 5 а.с. 10- 11), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, а також представник відповідача - Вільнянської РДА Запорізької області (через офіційну електронну пошту т.с. 5 а.с. 152), всі учасники цієї справи, не з`явились, окрім представників позивача ОСОБА_1 адвокатів Приладишевої Н.Г. (т.с. 3 а.с. 149) та ОСОБА_7 (т.с. 4 а.с. 83) і представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Борисенкова В.С. т.с. 4 а.с. 54), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, які не з`явились, і на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представників сторін: позивача ОСОБА_1 адвокатів Приладишевої Н.Г. та Єренка Д.В. і відповідача ОСОБА_3 адвоката Борисенкова В.С.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, які будь-яких клопотань не мали, вважали за можливе закінчити з`ясування обставин цієї справи у даному судовому засіданні, дослідивши належним чином завірені копії документів реєстраційної справи ( АДРЕСА_2 ), надані слідчим (т.с. 5 а.с. 29-149) та матеріали цієї справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 із доповненнями від 25 січня 2022 року у цій справі підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_1 у цій справі частково, керувався ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи частково заяви сторін про ухвалення додаткового рішення (т.с. 3 а.с. 29-32, 70-73) у цій справі у вищезазначений спосіб, керувався ст. ст.134, 137, 141, 246, 270, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості останніх також лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - такими, що ухвалені з додержанням вимог закону, є обґрунтованими та законними.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідають.

Так судом першої інстанції було правильно встановлено, що 12.08.2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено договір позики (копія т.с. 1 а.с. 45), відповідно до п. 1 якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 163000,00 грн., які позичальник повинен повернути в строк, передбачений цим договором. За домовленістю сторін позичальник повинен сплачувати щомісячно позикодавцю три відсотки від суми позики за користування грошовими коштами. Згідно п. 2 договору, позика надається строком до 12.08.2015 року.

Виконання зобов`язання за договором позики забезпечено іпотечним договором (копія т.с. 1 а.с. 8), укладеним 12.08.2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І., зареєстрованим за №3763. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ЗМНО Пянтковською О.Г. 29.04.2011 за №2120.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що нею тривалий час належним чином виконувалися умови договору позики, однак жодних фактичних даних щодо цього не наведено і відповідних доказів суду не надано. Наявність невиконаних зобов`язань ОСОБА_1 за договором позики сторонами не заперечується, однак доказів щодо розміру заборгованості матеріали справи не містять.

04.08.2014 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору позики від 12.08.2013 року (копія т.с. 1 а.с. 47), якою викладено у новій редакції п. 1 договору позики: «Позикодавець передає на умовах договору у власність позичальнику грошові кошти у сумі 163000,00 грн., котрі є еквівалентом 20000,00 доларів США, які позичальник має повернути у строк, передбачений цим Договором. За домовленістю сторін позичальник повинен сплачувати щомісячно позикодавцю три відсотки від суми позики за користування грошовими коштами». Всі інші умови договору залишити без змін.

02.02.2016 року державним реєстратором Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Ревенко О.Ю. внесено запис за номером 13137981 (інформаційна довідка т.с. 1 а.с. 9), відповідно до якого зареєстровано право власності на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Підставою виникнення права власності за ОСОБА_3 вказано іпотечний договір №3763 від 12.08.2013 року.

Згідно з матеріалами реєстраційної справи з Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції, які було витребувано та досліджено судом першої інстанції, а саме, картки прийому заяви №52494671 про державну реєстрацію права власності, відповідач ОСОБА_3 начеб - то надав для реєстрації права власності на спірну квартиру іпотечний договір, довідку-характеристику з БТІ, договір позики, додаткову угоду №1, два повідомлення боржнику про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки, дві вимоги про усунення порушення, звіт про оцінку майна.

Підписання додаткової угоди №1 від 04.08.2014 року, отримання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки і належність їй підпису на цих документах ОСОБА_1 заперечує.

Натомість, відповідач ОСОБА_3 наполягає на тому, що така додаткова угода укладалася та була підписана позивачкою, як і повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 просила суд першої інстанції визнати недійсною додаткову угоду №1 до договору позики від 12.08.2013 року з тих підстав, що свого підпису у вказаній додатковій угоді вона не ставила, тобто волевиявлення позичальника на укладення додаткової угоди №1 від 04.08.2014 року не було.

Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.(ч. 1 ст. 215 ЦК України)

Ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Главою 5 ЦПК України визначені основні положення про докази, доказування. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За правилами ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи підписання додаткової угоди №1 від 04.08.2014 року, ОСОБА_1 вказує, що у 2014 році, у зв`язку зі зростанням курсу долара США, ОСОБА_3 вимагав сплачувати проценти за користування грошовими коштами у доларовому еквіваленті. З 2014 року курс долара США стрімко зростав, сплата грошових коштів у доларовому еквіваленті була для позивачки неможливою, а тому позивачка подовжила виконувати свої обов`язки вже у гривні.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що представником ОСОБА_3 адвокатом Кравцовим В.М. було навмисно знищено документ, а саме додаткову угоду № 1 до договору позики від 04.08.2014 року, яка є доказом кримінального правопорушення, зробленого ОСОБА_3 , та завдяки якому останній незаконно заволодів нерухомим майном ОСОБА_1 , про що ОСОБА_1 до начальника Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка 04.10.2016 року внесена до ЄРДР, правова кваліфікація: ст.384 ч.2 КК України, згідно витягу з кримінального провадження № 0006026.

Також за цими фактами позивачка звернулася до правоохоронних органів з іншими заявами про вчинення кримінального правопорушення, які були внесені до ЄРДР.

Згідно з витягом з кримінального провадження № 0001639 (копія т.с. 1 а.с. 82), до ЄРДР 04.03.2016 року внесено повідомлення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 використав завідомо підроблений документ, а саме договір позики, яким скористався при переоформленні документів

З витягу з кримінального провадження № 0001031 вбачається (копія т.с. 1 а.с. 122), що 21.07.2016 року внесена до ЄРДР заява ОСОБА_1 про те, що державний реєстратор Ревенко О.Ю., зловживаючи службовим становищем, провів державну реєстрацію майна.

З постанови прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області Овчаренко В.В. про відмову в задоволенні клопотання від 20.03.2020 року (т.с. 2 а.с. 185-187) вбачається, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001639 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 та ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України, ОСОБА_3 має процесуальний статус свідка.

В якості доказу недійсності додаткової угоди позивачем надано висновок експертного дослідження № 1611/21-1 від 21.11.2016 року за заявою ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 20-220), проведеного ОСОБА_8 , судовим експертом ТОВ «Агенція судових експертиз», з якого вбачається, що ОСОБА_1 разом із заявою від 18.11.2016 року для проведення експертного почеркознавчого дослідження надійшли: фотокопія додаткової угоди № 1 до договору позики від 04.08.2014 на 1 арк.; фотокопія повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки за вих. № 501 від 15.09.2015 року на 1 арк.; фотокопія листа від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 без дати на 1 арк.; документи зі зразками підписів та почерку ОСОБА_1 на 9 арк.

Експертом було встановлено: 1) підпис, електрофотографічне зображення якого містяться у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК:» в фотокопії додаткової угоди № 1 до договору позики від 04.08.2014, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 2) підпис, електрофотографічне зображення якого містяться поруч рукописних записів «получила 17.09.2015 Суббота» в фотокопії повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки за вих. № 501 від 15.09.2015, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 3) підпис, електрофотографічне зображення якого містяться у графі « ОСОБА_1 » в фотокопії листа від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 без дати, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Оригінал додаткової угоди № 1 до договору позики від 04.08.2014 суду першої інстанції не надано. Ухвала суду про його витребування у відповідача ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 226) з метою проведення судової почеркознавчої експертизи (т.с. 1 а.с. 118-120) не виконана у зв`язку з тим, що оригінал вказаного документа відсутній.

Щодо причин ненадання відповідачем під час розгляду даної справи судом першої інстанції оригіналу додаткової угоди № 1 до договору позики від 04.08.2014 року, судом першої інстанції встановлено таке.

Дніпровським відділом поліції ГУНП в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0002336 від 08.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відомості про яке були внесені за заявою ОСОБА_3 .

В рамках даного кримінального провадження проводилася комплексна комісійна судова почеркознавча та технічна експертиза документу - додаткової угоди № 1 до договору позики від 04.08.2014, з метою проведення якої адвокатом було надано письмовий дозвіл на вирізання штрихів підписів у всіх наданих (досліджуваному документі та у порівняльних зразках) документах.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_9 (протокол судового засідання від 27.10.2020 року т.с. 2 а.с. 202-203, звукозапис судового засідання т.с. 2 а.с. 206) пояснив, що в рамках комплексної комісійної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів ним виконувалась судово-технічна експертиза, об`єктом дослідження якої був оригінал додаткової угоди до договору позики, укладеної 04.08.2014 року. Відповідно до п.1.16 Методики, для такого дослідження застосовуються тільки руйнівні методи. Об`єкт дослідження був пошкоджений більше ніж на 50%.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998№53/5, експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції. Згідно з п. 3.2 вказаної Інструкції до експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи. Коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз (п.3.5 Інструкції). Отже, для проведення почеркознавчої експертизи експерту необхідно надати саме оригінали об`єкту дослідження.

Відповідно до п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно критично оцінив наданий позивачкою в якості доказу висновок експертного дослідження № 1611/21-1 від 21.11.2016 року, оскільки для дослідження надавався не оригінал об`єкту дослідження - додаткової угоди № 1 до договору позики від 04.08.2014, а його фотокопія.

З огляду на встановлені причини ненадання оригіналу додаткової угоди до договору позики, укладеної 04.08.2014 року, для проведення почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України про доказування.

Між тим, як вбачається з висновку експерта №298/308/309-16 від 19.09.2016 року (т.с. 1 а.с. 162-181) за результатами проведення комплексної комісійної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів по матеріалам кримінального провадження № 0002336, виконаного Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз по матеріалам кримінального провадження № 0002336 від 08.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, для проведення судової експертизи адвокатом Кравцовим В.М. було представлено оригінал додаткової угоди до договору позики, укладеної 04.08.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Також адвокатом надано письмовий дозвіл на вирізання штрихів підписів у всіх наданих (досліджуваному документі та у порівняльних зразках) документах.

За результатами експертного дослідження експертами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.с. 1 а.с. 162-181) встановлено: - почерк, яким виконано рукописні тексти в наданих порівняльних зразках почерку ОСОБА_1 , виконаний однією особою; - підпис, виконаний від імені ОСОБА_1 в графі «Позичальник» оригіналу додаткової угоди до договору позики, укладеної 04.08.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виконаний самою ОСОБА_1 , зі зміною ознак власного підписного почерку; - при дослідженні підпису, виконаного від імені ОСОБА_1 в графі «Позичальник» оригіналу додаткової угоди до договору позики, укладеної 04.08.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ознак, які б свідчили про виконання підпису під впливом «збиваючих» факторів (природних, штучних), не встановлено.

При цьому, судом першої інстанції також правильно враховано, що доводи позивачки про надання експертами, за попередньою змовою з адвокатом Кравцовим В.М., завідомо неправдивого висновку експертного дослідження №298/308/309-16 від 19.09.2016 року під час досудового розслідування кримінального провадження, належними доказами не підтверджено.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем беззаперечно не доведено належними та допустимими доказами, що вона не підписувала додаткову угоду до договору позики від 04.08.2014 року, а тому у задоволенні позову позивача в цій частині правильно відмовив.

ОСОБА_1 також заявлено вимогу про розірвання договору позики від 12.08.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , з підстав, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України.

В обґрунтування позову про розірвання договору позики позивач посилається на те, що на момент укладення договору позики від 12.08.2013 року сторони виходили з того, що така зміна обставин як зміна предмета вказаного договору (з гривні на еквівалент у доларах), яка до того ж є істотною його умовою, не настане. Вказані зміни зумовлені причинами, які позивач, після їх виникнення, усунути не могла. Виконання договору позики в редакції додаткової угоди №1 від 04.08.2014 порушує співвідношення майнових інтересів позивача, так як значно підвищує суму позики та процентів за користування нею у випадку визначення позики у доларовому еквіваленті, що у свою чергу позбавляє позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, ризик вказаної зміни обставин позивач не несе, так як із суті договору позики та звичаїв ділового обороту такий ризик за таких обставин не слідує.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту ст. 652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, укладаючи договір позики від 12.08.2013 року, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов. Укладення сторонами додаткової угоди до договору позики не є істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з будь-якими заявами про приведення договору позики у відповідність з обставинами, які, на його думку, змінилися, не надано. Тобто, позивачем не доведено настання умов, встановлених частиною другою статті 652 ЦК України.

Окрім того, судом першої інстанції правильно враховано, що договір позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 від 12.08.2013 року було укладено на строк до 12.08.2015 року, умовами додаткової угоди №1 від 04.08.2014 року строк дії договору позики не змінювався. З позовом про розірвання договору позики позивачка звернулась у лютому 2016 року.

Необхідною умовою для розірвання договору за рішенням суду є встановлення обставин щодо дії договору на момент подання відповідного позову, оскільки за змістом ст. 651 ЦК України розірвано може бути лише чинний договір (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача у цій справі про розірвання договору позики є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Позов про розірвання договору іпотеки заявлено з тих підстав, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір має похідний характер від основного зобов`язання, а тому розірвання договору позики від 12.08.2013 року є підставою для припинення іпотечного договору від 12.08.2013 року.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно не встановлено підстав для розірвання договору позики, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про розірвання договору іпотеки з підстав, заявлених у позові позивача, також задоволенню у цій справі не підлягають.

Оспорюючи законність набуття ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, позивачка просила суд першої інстанції визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору від 12.08.2013 за ОСОБА_3 та поновити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачкою, у зв`язку з відсутністю підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, порушенням процедури набуття права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, передбаченої ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, виконання зобов`язання за договором позики від 12.08.2013 року забезпечено іпотечним договором, укладеним 12.08.2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І., зареєстрованим за №3763. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає йому застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Аналогічні положення містяться у п.15 іпотечного договору від 12.08.2013.

Умовами п.15 іпотечного договору також встановлено, що у разі невиконання іпотекодавцем в строк до 12.08.2015 року зобов`язань за основним договором, сторони домовились про те, що на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває право власності на предмет цього договору в рахунок виконання основного зобов`язання. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок №1127).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права.

Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та на підставі документів, необхідних для вчинення відповідних дій.

Порядок здійснення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, передбачає також подання завіреної копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (пункт 57 Порядку 1127).

02.02.2016 року державним реєстратором Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Ревенко О.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28102841, та внесено запис за номером 13137981 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Підстава виникнення права власності за ОСОБА_3 - іпотечний договір №3763 від 12.08.2013.

Допитана судом першої інстанції у цій справі в якості свідка (т.с. 2 а.с. 200-201) ОСОБА_11 , як начальник реєстраційного відділу Вільнянської районної адміністрації, пояснила (протокол судового засідання від 27.10.2020 року т.с. 2 а.с. 202, диск із звукозаписом судового засідання від 27.10.2020 року т.с. 2 а.с. 206, який досліджувався апеляційним судом 25.01.2023 року), що подані ОСОБА_3 документи реєстрував ОСОБА_12 , він приймав рішення про реєстрацію права власності. Вона документи не отримувала, на час реєстрації сумнівів щодо достовірності документів не було.

З матеріалів реєстраційної справи Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, які було надано суду першої інстанції у цій справі для огляду у судовому засіданні ОСОБА_11 у присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Приладишевої Н.Г., відповідача ОСОБА_3 , представника останнього ОСОБА_13 , державного реєстратора Ревенко О.Ю. та інш., а саме, із картки прийому заяви №52494671 про державну реєстрацію права власності (копія т.с. 2 а.с. 128) судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 начеб - то надавав для реєстрації права власності на спірну квартиру іпотечний договір, довідку-характеристику №153 ТОВ «НВЦ «ТНТ» (копія а.с. 131), договір позики, додаткову угоду №1, повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки б/н (т.с. 2 а.с. 129), вимогу про усунення порушення б/н (копія т.с. 2 а.с. 126), повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки №501 (копія т.с. 2 а.с. 129), вимогу про усунення порушення №503 (копія т.с. 2 а.с. 127), звіт про оцінку майна б/н, видавник СПД ОСОБА_14 .

Проте, суд першої інстанції правильно зазначав, що позикодавець з метою набуття права власності на предмет іпотеки повинен довести не лише направлення вимоги про усунення порушень договору позики (копія т.с. 2 а.с. 130), а й її фактичне отримання позичальником, а також сплив не менше ніж тридцяти денного строку після отримання такої вимоги, чого дотримано не було.

Судом першої інстанції у цій справі правильно встановлено, що належних доказів отримання боржником вимог про усунення порушення, повідомлень про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки, до заяви про реєстрацію прав власності ОСОБА_3 надано не було.

При цьому, в матеріалах реєстраційної справи (оригінал) зберігається інший документ за №501, а саме, копія повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки, у якому йдеться про заборгованість, яка існувала станом на 12.07.2015, без зазначення дати його складання, з надписом №501, і з відміткою «получила 17.09.2015 Суббота».

Суд першої інстанції правильно вважав недоведеним отримання вказаного документа ОСОБА_1 , оскільки відповідачем не надано його оригінал. Надання реєстратору оригіналу цього документа також є недоведеним, оскільки згідно реєстраційної картки оригінал такого документа не надавався і не повертався ОСОБА_3 , в матеріалах реєстраційної справи він відсутній.

Крім того, приймаючи до уваги, що копія вказаного повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки не містить відомостей про наявність і розмір заборгованості станом на 12.08.2015, як це передбачено п.15 іпотечного договору для набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки, вказаний документ не підтверджує виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотеко держателя.

На підтвердження виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.15 іпотечного договору відповідачем до своїх заперечень надано копію документів, які надсилались боржнику, а саме, вимоги про усунення порушення від 15.09.2015 (№501), де ОСОБА_15 вказує, що станом на 12.08.2015 за договором позики існує заборгованість, яка складається з непогашеної основної суми боргу у розмірі 20000,00 доларів США, що еквівалентно 443600,00 грн., та заборгованості по процентам за користування позикою у розмірі 10200,00 доларів США, що еквівалентно 221238,00 грн., і повідомляє про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а також копію вимоги про усунення порушення від 22.09.2015 (№503) аналогічного змісту. Також відповідачем надано копію вимоги про усунення порушення від 30.07.2015 і копію повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки від 26.08.2015, у яких йдеться про заборгованість, які існувала станом на 12.07.2015. Доказів отримання ОСОБА_1 вказаних вимог суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час прийняття спірного рішення) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов`язання або процентів за основним зобов`язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у зв`язку з укладенням сторонами додаткової угоди №1 від 04.08.2014 до договору позики від 12.08.2013 щодо визначення основного зобов`язання та процентів у доларах США, зміни до іпотечного договору від 12.08.2013 не вносилися, державна реєстрація відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою у зв`язку з укладенням додаткової угоди від 04.08.2014 у встановленому законом порядку не була здійснена.

Водночас, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки стало саме невиконання договору позики від 12.08.2013 в редакції додаткової угоди №1 від 04,08.2014, умови якої щодо повернення грошових коштів у доларах США у іпотечному договорі не містилися.

Надані ОСОБА_3 державному реєстратору ОСОБА_12 вимоги про усунення порушень умов договору позики та повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки також суперечать змісту іпотечного договору, зміни до якого після збільшення основного зобов`язання, процентів за користування позикою, у встановленому законодавством порядку внесено не було та відповідні зміни не реєструвалися.

Водночас, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч.4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

В постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року (справа №520/8982/18) міститься правовий висновок, відповідно до якого з огляду на зміст положень, закріплених у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Оскільки ціна предмета іпотеки, право власності на який реєструється за іпотекодержателем в позасудовому порядку, є істотною обставиною, що має правові наслідки для сторін забезпеченого іпотекою зобов`язання, тому п. 61 Порядку державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, повинен застосовуватись із урахуванням положень статті 37 Закону України «Про іпотеку», а саме: іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Отже оцінка предмета іпотеки, право власності на який реєструється за іпотекодержателем в позасудовому порядку, повинна бути проведена перед реєстрацією такого права. Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2021 року зазначено, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) однозначно висловлено правовий висновок щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відсутність оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Відповідач ОСОБА_3 надав до реєстраційної служби експертний висновок щодо вартості квартири, складений СПД ОСОБА_14 , який працює у АДРЕСА_3 . Згідно цього висновку, ринкова вартість спірної квартири на 09.11.2015 року складає 429047,00 грн. Вказаний висновок не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки у відповідності до ст. З Закону у випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. До складання звіту застосовуються Національний стандарт «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440 (далі - НСО1). У відповідності до ст. 51 НСО1 незалежна оцінка майна проводиться у чіткій послідовності, встановленій вказаною нормою стандарту, із визначеними розділами, із посиланням на вибрані методичні підходи та оціночні процедури. У наданому відповідачем висновку такі посилання відсутні, що свідчить про те, що він не є звітом в розумінні вказаного вище Закону та національного стандарту, у додатку до нього відсутня технічна документація об`єкту оцінки.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , які не спростовані відповідачем, квартиру як об`єкт нерухомості експерт не відвідував, не оглядав, не встановлював її стан, а відтак, оцінка предмету іпотеки на момент переходу прав власності у встановленому законом порядку не проводилась.

Таким чином, відсутність відомостей про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, порушує права позивачки, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною.

Також суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що для державної реєстрації ОСОБА_3 подав довідку-характеристику №153 від 29.01.2016, видану інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_16 ТОВ «Науково-виробничий центр «ТНТ», яка не відповідає Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 №127, та згідно листа ТОВ «Науково-виробничий центр «ТНТ» від 20.08.2021 №35 ніколи не видавалась, оскільки інвентаризаційної справи за №153 або за адресою: АДРЕСА_2 , в ТОВ «Науково-виробничий центр «ТНТ» не існує.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на іпотечне майно і внесення відповідного запису до реєстру державному реєстратору не були надані усі необхідні документи, які є підставою для набуття права власності на іпотечне майно у встановленому законом і договором порядку. Відповідно, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 . Рішення державного реєстратора від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору від 12.08.2013 номер 3763 за ОСОБА_3 прийнято з порушенням вимог ЗУ «Про іпотеку».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення №28102841 державного реєстратора Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору від 12.08.2013 номер 3763, за ОСОБА_3 та поновлення державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 , є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у цій справі.

Крім того, судом першої інстанції додатково також було правильно встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2021 року позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково. Визнано незаконним та скасовано рішення №28102841 державного реєстратора Вільнянської РДА Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3763, виданого 12.08.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І., за ОСОБА_3 , та поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ). В частині вимог позову про розірвання договору позики, розірвання договору іпотеки, визнання недійсною додаткової угоди до договору позики відмовлено. Питання про розподіл судових витрат рішенням суду не вирішено.

Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин 1-4 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При розподілі витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішенням суду позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково, а саме, з чотирьох позовних вимог немайнового характеру задоволено одну.

Відтак, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України сплачений ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених вимог, покладається на відповідача, в іншій частині судовий збір покладається на позивача. При зверненні до суду позивачем було сплачено загалом судовий збір за подання позову у сумі 2204,80 грн., виходячи зі ставок судового збору станом на 01.01.2016 року (551,20 грн. при подачі позову немайнового характеру). Отже, пропорційно до задоволених вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем і відповідачем послуг адвокатів та понесення ними витрат під час судового розгляду справи. Сторонами та їх представниками надані у встановленому ЦПК України належні докази щодо понесених ними витрат на правничу допомогу.

Представником позивачки адвокатом Приладишевою Н.Г. подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48000,00 грн. (т.с. 3 а.с. 29-32), яка складається з підготовки до розгляду справи (ознайомлення з доказами) - 4000,00 грн., консультації - 1000,00 грн., складання уточненого позову - 4000,00 грн., а також участі у 13 судових засіданнях - 39000,00 грн. (3000,00 грн. за кожне судове засідання).

В матеріалах справи міститься попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, поданий представником позивачки адвокатом Приладишевою Н.Г. (т.с. 1 а.с. 72), відповідно до якого без урахування понесених станом на 19.09.2018 року витрати у розмірі 4100,00 грн. на написання процесуальних документів, ознайомлення із матеріалами справи в розмірі 2600,00 грн. та участь у судових засіданнях - 1500,00 грн., які оплачені ОСОБА_1 у повному розмірі у сумі 4100,00 грн. згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 18/06/18 від 18.06.2018 (т.с. 1 а.с.74), орієнтовний розрахунок майбутніх витрат складає 10000,00 грн.

В обґрунтування заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48000,00 грн., представником ОСОБА_1 адвокатом Приладишевою Н.Г. подано договір про надання юридичної (правової) допомоги від 05.04.2018 року (т.с. 3 а.с. 33-35), укладений між ОСОБА_2 , яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 860 від 31.03.2011 року, та ОСОБА_1 . Пунктом 3 цього договору (т.с. 3 а.с. 33 зворот) визначено ціну договору та порядок розрахунків. Розмір гонорару у договорі відсутній з посиланням у п. 3.2 на те, що за згодою сторін, визначення розміру гонорару може бути оформлене Додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Додаткової угоди до договору про надання юридичної (правової) допомоги від 05.04.2018 року суду першої інстанції не надано.

В Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 05.04.2018 року (т.с. 3 а.с. 36 без дати), встановлена вартість наданих послуг, а саме: підготовка до розгляду справи (ознайомлення з доказами) - 4000,00 грн.; кожне судове засідання - 3000,00 грн.; консультації - 1000,00 грн.; складання уточненого позову - 4000,00 грн.

Також суду першої інстанції надані квитанції до прибуткових касових ордерів разом із актами приймання-передачі виконаних робіт (т.с. 3 а.с. 38-62), які підписані адвокатським бюро «Приладишевої Наталії» та ОСОБА_1 , від 09.08.2018 року на суму 12000,00 грн. (т.с. 3 а.с. 37), з яких складання уточненого позову, підготовка пакету документів для суду - 4000,00 грн., ознайомлення з матеріалами справи 4000,00 грн., консультація - 1000,00 грн., представництво інтересів у судовому засіданні - 3000,00 грн.; від 02.11.2018 року (т.с. 3 а.с. 38) за представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 13.03.2019 року (т.с. 3 а.с. 39) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 26.04.2019 року (т.с. 3 а.с. 40) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 05.11.2019 року (т.с. 3 а.с. 41) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 11.02.2020 року (т.с. 3 а.с. 42) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 11.08.2020 року (т.с. 3 а.с. 43) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 27.10.2020 року (т.с. 3 а.с. 44) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 25.05.2021 року (т.с. 3 а.с. 45) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 18.06.2021 року (т.с. 3 а.с. 46) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 11.08.2021 року (т.с. 3 а.с. 47) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 06.09.2021 року (т.с. 3 а.с. 48) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.; від 30.09.2021 року (т.с. 3 а.с. 49) представництво інтересів у судовому засіданні на суму 3000,00 грн.

Щодо представництва інтересів позивачки у судових засіданнях судом першої інстанції встановлено, що розгляд справи 09.08.02018 року не відбувся у зв`язку із знаходженням судді у нарадчій кімнаті. Після повторного автоматизованого розподілу справи 02.11.2018 року суддею Турбіною Т.Ф винесена ухвала про прийняття справи до свого провадження та призначення справи до розгляду, у зв`язку з чим судове засідання 02.11.2018 раніше визначеним складом суду також не проводилось.

З журналу судового засідання від 18.06.2021 року вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Приладишева Н.Г. не приймала участь у судовому засіданні.

Отже, згідно з матеріалами справи, представництво адвокатом Приладишевою Н.Г. інтересів ОСОБА_1 у судових засіданнях 09.08.2018 року, 02.11.2018 року та 18.06.2021 року не здійснювалося, а тому понесені позивачем витрати у сумі 9000,00 грн. (3000,00 грн. х 3 = 9000,00 грн.). на надання правової допомоги за ці судові засідання не підлягають стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими доводи представника відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню за представництво адвокатом Приладишевою Н.Г. інтересів ОСОБА_1 у судових засіданнях від 13.03.2019 року та 05.11.2019 року, які тривали по сім хвилин, і вважає, що такі витрати підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000,00 грн., що на думку суду першої інстанції буде співмірно тривалості та обсягу наданих адвокатом послуг.

Таким чином, із заявлених представником позивача до стягнення витрат на правничу допомогу у загальній сумі 48000,00 грн., судом першої інстанції визнано обґрунтованим розмір витрат ОСОБА_1 на правову допомогу у сумі 36000,00 грн., тобто без урахування витрат за три судові засідання, які не проводились, у сумі 9000,00 грн., та з урахуванням зменшення на половину розміру витрат за два судові засідання від 13.03.2019 року та від 05.11.2019 року до 3000,00 грн. (розрахунок: 48000,00 - 9000,00 - 3000,00 = 36000,00 грн.).

З урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки витрати на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн.

Щодо витрат відповідача ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, то 06.09.2021 року ОСОБА_3 було подано клопотання про орієнтовний розрахунок судових витрат на загальну суму 50000,00 грн.

01.06.2021 року між адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги (т.с. 3 а.с. 74-78), відповідно до якого Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах цього Договору зобов`язується надати Клієнту, а Клієнт прийняти та оплатити правничу (правову) допомогу щодо представлення інтересів Клієнта у справі №334/1277/16-ц.

Пунктом 1.2 (т.с. 3 а.с. 74) цього Договору визначено, що під правничою (правовою) допомогою Сторони домовились вважати: вивчення матеріалів справи; представництво Клієнта в суді першої інстанції; підготовка апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу; представництво Клієнта в суді апеляційної інстанції

Пунктом 4.1 (т.с. 3 а.с. 76) визначено, що за надання правничої (правової) допомоги, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт сплачує гонорар та компенсує фактичні витрати, пов`язані із наданням правничої (правової) допомоги та необхідні для виконання цього Договору. Сторони встановили розмір гонорару: 3500,00 грн. за вивчення матеріалів справи; за підготовку клопотань, заяв (за необхідністю) 1000,00 грн. за кожну заяву(клопотання); за представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції 2500,00 грн. за кожне судове засідання; 3000,00 грн. за підготовку апеляційної скарги (за необхідності); за представлення інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції 3000,00 грн. за кожне судове засідання.

З акту приймання-передачі послуг від 04.10.2021 року (т.с. 3 а.с. 79) судом першої інстанції було правильно встановлено, що АО «ЛЕГЕС» та ОСОБА_3 склали цей акт про те, що АО «ЛЕГЕС» надані такі послуги правничої (правової) допомоги: вивчено та проаналізовано матеріали справи № 334/1277/16-ц - вартість послуги 3500,00 грн.; інтереси Клієнта представлено в судових засіданнях 18.06.2021 року, 11.08.2021 року, 25.06.2021 року, 06.09.2021 року, 30.09.2021 року вартість послуги 15000,00 грн., по 2500,00 грн. за кожне судове засідання; складання клопотання про застосування заходів процесуального примусу щодо ОСОБА_1 вартість послуги 1000,00 грн.; складання клопотання про розподіл судових витрат на підставі орієнтовного розрахунку - вартість послуги 1000,00 грн.; складання заяви про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та закриття провадження в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора - вартість послуги 1000,00 грн.. Загальна вартість наданих послуг складає 21500,00 грн.

Разом з тим, надання послуг щодо складання клопотання про застосування заходів процесуального примусу щодо ОСОБА_1 вартість послуги 1000,00 грн., складання заяви про застосування строків позовної давності згідно вимог КАС України до спірних правовідносин та закриття провадження в частині позовних вимог - вартість послуги 1000,00 грн., суд першої інстанції правильно вважав, що вони мають бути виключені з суми витрат ОСОБА_3 , пов`язаних з наданням правничої (правової) допомоги, які підлягають стягненню з іншої сторони, з урахуванням їх значення та впливу на вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що обґрунтований загальний розмір витрат на правничу допомогу відповідача ОСОБА_3 становить 19500,00 грн. (розрахунок: 21500,00 грн. - 2000,00 грн.). Враховуючи, що з чотирьох заявлених позовних вимог немайнового характеру судом задоволено одну, виходячи із засад пропорційності, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню ѕ частки понесених витрат на правничу допомогу, що становить 14625,00 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням того, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову у сумі 551,20 грн., витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 9000,00 грн., а всього 9551,20 грн., а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 14625,00 грн., то суд першої інстанції правильно встановив, що різниця у сумі судових витрат, які підлягають стягненню з кожної сторони, у сумі 5073,80 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ; в іншій частині заяви сторін щодо розподілу судових витрат задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та апеляційних скарг відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 із доповненнями від 25 січня 2022 року дублюють доводи їх заяв у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію кожної із сторін у цій справі, яку ці сторони та їх представники вважають єдино правильною та єдино можливою.

Підстави для закриття провадження, передбачені ст. 255 ЦПК України та зокрема: ч. 1 п. 1 (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), у цій справі в частині позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення №28102841 державного реєстратора Вільнянської РДА Запорізької області Ревенка О.Ю. від 05.02.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,79 кв. м та житловою площею 45,6 кв. м за ОСОБА_3 відсутні. Суд першої інстанції правильно розглядав позовні вимоги позивача у цій справі по суті.

Крім того, ОСОБА_3 через свого представника у подальшому у цій справі змінив вимоги апеляційної скарги (т.с. 3 а.с. 158) та просив вже замість закриття провадження у цій частині позовних вимог позивача, відмовити у їх задоволенні (т.с. 3 а.с. 244 зворот), що є правом апелянта ОСОБА_3 в силу вимог ст. 364 ч. 1 ЦПК України.

Разом із тим, оскільки порушення права власності відбулось у результаті державної реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру) за ОСОБА_3 , заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, враховуючи обставини конкретної справи та за умови, що правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер і таке майно не було відчужено третім особам ухвала про арешт квартири виконана державним виконавцем т.с. 1 а.с.24,55,57), суд першої інстанції правильно вважав, що вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права ОСОБА_3 на нерухоме майно (квартиру) не може бути розцінена як неналежний спосіб захисту. Це відновлює становище ОСОБА_1 , яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, що також узгоджується із правовим висновком Великої палати ВС, викладеним у постанові від 21.12.2022 року у справі № 914/2350/18(914/608/20), який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Сторони та представники останніх не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заяв в частині їх відмови у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін, витребував додатково вищезазначені докази в порядку задоволення клопотань представників сторін з відповідних установ та у слідчого.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторін у цій справі, є надані на виконання вищезазначених ухвал апеляційного суду: - представником Департаменту ЗМР Ветушко М.Ю. (т.с. 4 а.с. 171) належним чином завірені копії реєстраційної справи № 01 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.с. 4 а.с. 170-255, т.с. 5 а.с. 1-6) та - старшим слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Медвідь О.В. належним чином завірені копії документів реєстраційної справи ( АДРЕСА_2 ) за матеріалами кримінального провадження № 0001639 від 04.03.2016 року (т.с. 5 а.с. 29-149).

Проте, вищезазначеними доказами лише додатково підтверджується правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильність висновків суду першої інстанції у цій справі.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 та його представник після роз`яснення апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України права надати апеляційному суду у цій справі для огляду оригінали іпотечного договору (копія т.с. 1 а.с. 8) та повідомлення про намір реєстрації права власності на предмет іпотеки із підписом ОСОБА_1 від 17.09.2015 року (копія тс. 2 а.с. 129), якщо вони дійсно були наявні на момент реєстрації та у подальшому були повернуті державним реєстратором Ревенком О.Ю. ОСОБА_3 05.02.2016 року після реєстрації за ним права власності на іпотечну квартиру (запис на карточці прийому заяви № 52494671 (т.с. 2 а.с. 128), так й не були надані останніми апеляційному суду для огляду у цій справі, при цьому, в апеляційного суду не викає сумнівів, що судом першої інстанції було правильно встановлено в порядку огляду реєстраційної справи у судовому засіданні, що ці оригінали саме у матеріалах реєстраційної справи відсутні, а за позицією сторони відповідача вони повертались ОСОБА_3 державним реєстратором після реєстрації права власності на іпотечну квартиру за останнім в порядку звернення стягнення (про що додатково свідчить довід доповнень сторони відповідача ОСОБА_15 до його апеляційної скарги т.с. 3 а.с. 241).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та додаткового рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Крім того, судом першої інстанції додатковим рішенням було правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, зокрема у вигляді витрат сторін на професійну правничу допомогу.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та апеляційних скарг ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення чи додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі або ж їх зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України у разі відмови позивачеві ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 у задоволенні їх вищезазначених апеляційних скарг на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі, останні не мають права на компенсацію за рахунок один одного будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 із доповненнями від 25 січня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 31.01.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Дашковська А.В.Подліянова Г.С.