ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2344/23 Справа № 202/6588/21 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2003. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. У період шлюбу, а саме 28.12.2018, сторони за спільні грошові кошти подружжя придбали нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_2 . Нерухоме майно використовувалося в комерційних цілях, шляхом надання приміщень в оренду. Тобто, ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність та отримував дохід. У 2019 році ОСОБА_2 вирішив брати участь у конкурсі щодо прийняття на службу в органи місцевого самоврядування. Зважаючи на обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності особам уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування передбачених ст. 35 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо неможливості займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, ОСОБА_2 вирішив фіктивно відчужити нерухоме майно на користь своєї матері ОСОБА_3 . 27.09.2019 затверджено, що з 01.10.2019 першим заступником Новомосковського міського голови вибрано ОСОБА_2 . 30.09.2019 було припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_2 на підставі власного рішення. Та з 01.10.2019 розпочато підприємницьку діяльність ОСОБА_3 . 10.10.2019 у відповідності до договору дарування ОСОБА_2 нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 . Відчужуючи нерухоме майно на користь своєї матері, ОСОБА_2 до теперішнього часу продовжує користуватися нерухомим майном, здійснює підприємницьку діяльність шляхом передачі майна в оренду від імені матері ОСОБА_3 тому правочин, а саме Договір дарування є фіктивним договором. Позивачка, після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 втратила можливість користуватися майном, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, на теперішній час вона не має можливості отримувати дохід від здійснення підприємницької діяльності, що полягає в передачі майна в оренду. Таким чином, укладення договору дарування мало на меті також позбавлення позивача можливості здійснити розподіл майна подружжя. Відповідач ввів позивач в оману, що укладення договору дарування здійснено в інтересах родини, однак, після оформлення договору дарування виявив бажання розірвати шлюб та створив нову родину. На підставі зазначеного позивач просить, визнати недійсним договір дарування №651 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 10.10.2019, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Колодій Р.О.; скасувати запис про державну реєстрацію права власності №33619578 від 10.10.2019 на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 1-5).

Рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року, якою накладено заборону на відчуження в будь-який спосіб будинку АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3 . Судові витрати віднесено на рахунок позивача (а.с. 202-205).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.208-214).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необгрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, просив рішення суду 1 інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2003. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

24 липня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу 52/100 частин договоловідння №40/42 по АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. та зареєстрованого в реєстрі під №2117. Відповідно до умов якого ОСОБА_5 продав вищезазначену частину нерухомого майна ОСОБА_2 .

20 квітня 2017 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу 48/100 частин договоловідння №40/42 по АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. та зареєстрованого в реєстрі під №311. Відповідно до умов якого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 продали вищезазначену частину нерухомого майна ОСОБА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2019 право власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в цілому належало ОСОБА_2 .

10 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір дарування нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. та зареєстрованого в реєстрі під №651. Відповідно до умов якого, ОСОБА_2 подарував вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що договір дарування житлового будинку укладено з дотриманням вимог закону, тому підстав для визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації, які є похідними від основних позовних вимог немає.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Визначаючись із спірними правовідносинами та нормами права, які підлягають застосуванню, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив із положень статей 202, 203, 215, 717 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що 03 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву, якою дала згоду своєму колишньому чоловіку ОСОБА_2 , на дарування ОСОБА_3 , житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, офісно-торгового приміщення та земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер :01:459:0018, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , заява посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. та зареєстрована в реєстрі під №650. (а.с.165).

Таким чином, спірний договір дарування було укладено за згодою позивачки, оформленої у відповідності до вимог чинного законодавства України.

З урахуванням вказаного, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, що договір дарування житлового будинку укладено з дотриманням вимог закону, тому підстав для визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації, які є похідними від основних позовних вимог немає.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про дійне неусвідомлення позивача щодо мотивів укладення вказаного договору, чи введення її в оману.

Посилання апелянта щодо продовження користування відповідачем спірним майном є безпідставними, оскільки дії щодо майни ним виконуються в інтересах власника.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Інші доводи скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: