Номер провадження 2/754/486/23
Справа №754/4433/22
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.03.2016 року, мають спільного сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя між сторонами не склалось. З березня 2021 року кожен з подружжя живе окремим життям, в даний час через воєнну агресію РФ проти України позивачка разом з сином перебувають за кордоном, фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між позивачкою та відповідачем припинені, а відтак позивачка змушена звертатись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29.06.2022 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.11.2022 р. було зупинено провадження у справі, по клопотанню відповідача подружжю надано строк для примирення протягом двох місяців.

22.01.2023 року строк наданий подружжю для примирення - сплинув.

Ухвалою судді від 23.01.2023 провадження у справі було поновлено, призначено судовий розгляд справи.

В судове засідання позивачка не з`явилася, у позовній заяві просила суд розглядати справу в її відсутність, у зв`язку з тим, що вона разом з дитиною перебувають за кордоном.

Відповідач зазначив суду, що все викладене в позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки вони, до виїзду позивачки з міста Києва у лютому 2022 року, проживали разом, виховували спільного сина, який на даний час є неповнолітнім, а вагомі підстави для розірвання їх шлюбу у суду відсутні, а тому він категорично заперечує проти задоволення поданого позову.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що між сторонами 04.03.2016 року укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві(а/з № 335), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб.

Сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/з №97).

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з вищевказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин та збереження шлюбу відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З метою збереження шлюбу, судом було надано подружжю строк на примирення терміном 2 місяці, однак позитивного результату досягнуто не було.

Справа перебуває в провадженні суду понад шість місяців, за час наданий судом для примирення, зі слів відповідача, сторони почали регулярно спілкуватись за допомогою засобів зв`язку, однак вказане твердження суд не приймає в якості доказу відновлення сталих подружніх відносин між сторонами у справі.

При цьому суд враховує, що позивачка за вказаний період не висловила наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно положень ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Оскільки позивачка в поданому позові зазначила суду, що з березня сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та наполягає на розірванні даного шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, вжиті судом заходи по збереженню шлюбу подружжя позитивного результату не надали, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість, що призведе до порушення її інтересів, що має істотне значення при вирішенні даної справи судом, а тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.21, 24, 36, 51, 55, 56, 105, 110-112, 114 СК України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 04.03.2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві (а/з № 335) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.03.2023.

Суддя: