Ухвала

Іменем України

18 січня 2023 року

м. Київ

справа № 369/15484/20

провадження № 61-784ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року у складі судді Волчко А. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом заборони усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:024:0203, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4).

Заява про забезпечення позову обґрунтована, тим, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державного акту та договорів. Предметом спору по даній справі є земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована у АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :01:024:0203, що отримана відповідачем ОСОБА_7 за рахунок прийняття спірних протиправних рішень Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10 грудня 2008 року № 36/1668, від 23 листопада 2010 року № 2/99 та належить на підставі державного акту серії ЯЛ № 272709. Позивачка зазначала, що спірну земельну ділянку може бути відчужено на користь третіх осіб, відтак, у разі невжиття заходів забезпечення позову, виконання рішення суду може бути утруднено. Враховуючи вищевикладене, просила заяву задовольнити та забезпечити позов у обраний нею спосіб.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:024:0203, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у січні 2023 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що застосовані судами заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими позивачами вимогами. Крім того, звертає увагу, що позивачка вже зверталась із аналогічною заявою про забезпечення позову, у задоволенні якої їй було відмовлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно вважав, що, оскільки між сторонами виник спір щодо земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована у АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :01:024:0203, на час розгляду справи існує достатньо обґрунтоване припущення, що відповідач, як власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому обрання такого способу забезпечення позову, як заборона усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки відповідає, як предмету позовних вимог, так і вимогам статей 149, 150 ЦПК України.

Застосований судами захід забезпечення позову відповідає критерію співмірності вимогам позивачів, із якими вони звернулися до суду, принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та розпорядження майном, а лише обмежує його у здійсненні деяких дій на певний період.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Доводи касаційної скарги щодо неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову Суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки такі спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Посилання представника заявника у касаційній скарзі на наявність іншого судового рішення про відмову в задоволенні аналогічної заяви позивачки у цій справі були предметом дослідження суду апеляційної інстанції.

Зокрема, апеляційний суд, порівнявши заяву ОСОБА_1 від 12 січня 2021 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони ОСОБА_4 та іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної земельної ділянки та заяву ОСОБА_1 , яка наразі є предметом перегляду, про забезпечення позову шляхом заборони усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані заяви за своїм змістом не є тотожними, оскільки вид забезпечення позову є різним.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 58, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04).

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішень, державного акту, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак