головуючий у суді І інстанції Букіна О.М.
провадження № 22-ц/824/2800/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що останні три роки відповідач участі у вихованні дитини не бере, кошти на утримання дитини надає нерегулярно. Дитина проживає з відповідачем і повністю знаходиться на її утриманні. Інших дітей, окрім ОСОБА_3 , а також непрацездатних батьків відповідач не має.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 02 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач є працездатною особою, надає матеріальну допомогу на утримання не регулярно, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину необхідно задовольнити, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року.

11 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким визначити до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на дитину у розмірі частини доходу щомісячно, починаючи з 02 липня 2016 року і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дитина проживає як з матір`ю так і з батьком. На теперішній час дитина знаходиться на утриманні позивача, остання має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності, відвідування навчальних закладів та кружків.

Зазначає, що відповідач, як батько надає матеріальну допомогу у розмірі 1 500 грн щомісячно та не ухиляється від сплати аліментів, про що зазначила і позивач у своєму позові.

Відповідач знаходиться у працездатному віці, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1 500 грн щомісячно.

Також відповідач посилається на те, що судом не взято до уваги матеріальне становище сторін, ту обставину, що відповідач утримує другу неповнолітню дитину в іншому шлюбі. Судом не визначено можливість відповідача сплачувати аліменти, виходячи з вартості приналежного йому майна, рівня доходів, а також величини витрат, які він здійснює на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, фактично вирішив спір до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів.

На теперішній час відповідач працює на підприємстві та отримує заробітну плату у розмірі 6 700 грн.

Виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, на думку відповідача, суд повинен був визначити до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі частини доходу щомісячно, починаючи з 02 липня 2016 року і до повноліття дитини.

Відповідач зазначає, що указані обставини можуть підтвердити свідки та документи, котрі які він додав до скарги.

Судом першої інстанції проявлено невиправдану поспішність у розгляді цієї справи.

Судом не направлено поштою та відповідач не отримував позовну заяву та своєчасно копію рішення.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідачем не надано допустимих доказів на підтвердження поважності причин не прибуття до суду протягом тривалого часу та необізнаності про існування судового рішення, з урахуванням його примусового виконання, що є окремою підставою для відмови у задоволенні заяви скаржника.

Відповідач є працездатною особою, не є інвалідом, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду не мав на утриманні інших осіб, не вчиняв заходів щодо працевлаштування та забезпечення достатнього рівня життя дитині.

Протягом тривалого часу відповідач не опікувався забезпеченням дитини, на підтвердження чого ним і надано докази неперіодичних та незначних перерахувань грошових коштів для дитини.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Відповідно до довідки від 11 травня 2016 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 згідно з електронною базою даних на обліку в управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації не перебуває та не отримує жодних видів допомог та компенсацій (а.с. 4).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, позивач скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції проявлено невиправдану поспішність у розгляді цієї справи, а також не направлено поштою на адресу відповідача копію позовної заяви та копію рішення.

Надаючи оцінку указаним доводам, апеляційний суд враховує таке.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 липня 2016 року відкрито провадження у цій справі, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду на 28 липня 2016 року (а.с. 10).

Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів поштовим конвертом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу його реєстрації: АДРЕСА_1 .

Указана адреса також зазначена відповідачем у його апеляційній скарзі як адреса його проживання.

Указане поштове відправлення відповідачем не отримане та повернулося до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 17).

Розгляд справи було відкладено на 07 вересня 2016 року та відповідачу направлено судову повістку-повідомлення про виклик до суду на цю дату, яка відповідачем отримана, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрих код 03 8) (а.с. 19).

Відповідно до відводки від 07 вересня 2016 року відповідач у судове засідання, призначене на цю дату не з`явився.

У подальшому у зв`язку із неявкою сторін розгляд цієї справи відкладався на 05 жовтня 2016 року, 27 жовтня 2016 року, 08 грудня 2016 року, відповідачу направлялися судові повістки-повідомлення про виклик до суду на ці дати, однак такі поштові відправлення відповідачем отримані не були та повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25, 31).

Копія оскаржуваного заочного рішення була направлена через засоби поштового зв`язку на адресу відповідача 02 лютого 2017 року, але повернулася до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» 04 березня 2017 року.

Указані обставини спростовують доводи відповідача про поспішність суду першої інстанції у розгляді цієї справи, його неналежне повідомлення про розгляд справи та ненаправлення копії оскаржуваного рішення суду, оскільки судом першої інстанції чотири рази відкладався розгляд справи з метою належного повідомлення відповідача.

Відповідач був достеменно обізнаний про розгляд цієї справи судом першої інстанції, про що свідчить отримання ним судової повістки-повідомлення про виклик до суду у судове засідання, призначене на 07 вересня 2016 року, однак відповідач у судове засідання, призначене на цю дату, та у послідуючі судові засідання не з`явився, не скористався своїм правом, яким суд першої інстанції його забезпечив повною мірою, на подання відзиву та позов та доказів.

Також відповідач не проявив будь-якої ініціативи щодо отримання іншої поштової кореспонденції, направленої судом першої інстанції у межах цієї справи на його адресу, та така повернулася із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім того апеляційний суд зауважує, що в отриманій відповідачем судовій повістці-повідомленні зазначена достатня інформація для ідентифікації цієї цивільної справи: номер справи та провадження, суд першої інстанції, у проваджені якого знаходилася ця справа, головуючий суддя, суть спору.

Указана інформація також надає можливість дізнатися про стан розгляду справи та його результат на сайті Судової влади України.

Також в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги матеріальне становище сторін, ту обставину, що відповідач утримує другу неповнолітню дитину в іншому шлюбі.

На підтвердження свого нерегулярного мінливого доходу відповідачем надано копії цивільно-правових договорів перевезення, за якими він є виконавцем, датовані 31 травня 2016 року, 25 січня 2016 року, 17 грудня 2015 року, 14 березня 2016 року, 21 липня 2016 року (а.с. 91-102).

За умовами цих договорів вартість послуг з перевезення становить 5 900 грн, 5 700 грн, 3 000 грн, 3 100 грн, 11 000 грн та 5 400 грн відповідно.

Однак, апеляційний суд зауважує, що сам по собі факт укладення ОСОБА_1 договорів перевезення з указаною вартістю його послуг за відсутності загальних відомостей про його доходи не свідчить про такий його майновий стан, який не дозволяє йому сплачувати аліменти на його сина у визначеному оскаржуваним рішенням суду розмірі.

При цьому слід приймати до уваги, що вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, але такими доказами можуть бути, наприклад, довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7, а також інформація (витяг, довідка) про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, які містять, зокрема, дані щодо суми всіх доходів фізичної особи за відповідний період.

Вказані документи ОСОБА_1 про стан його доходів станом на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення суду не надані.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я він не має змоги працювати, у встановленому законом порядку останнім не надано, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися, отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надано довідку про його доходи за період з січня по червень 2023 року.

На підтвердження наявності у нього на утриманні другої неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 надана копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а.с. 160).

Колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину у липні 2016 року, а оскаржуване заочне рішення ухвалено 08 грудня 2016 року.

Друга дитина відповідача - ОСОБА_4 з`явилася на його утриманні лише з ІНФОРМАЦІЯ_2 , а надана відповідачем довідка про доходи взагалі стосується 2023 року.

При цьому апеляційний суд наголошує, що перевіряє законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції з урахуванням та відповідно до обставин, які мали місце станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, а не станом на час подання або розгляду апеляційної скарги відповідача.

Відповідачем надано виписку з його рахунку у АТ КБ «Приват Банк» за період з 01 січня 2019 року по 29 вересня 2021 року, з якої вбачається, що він здійснював перекази коштів ОСОБА_2 14 липня 2019 року у розмірі 2 396 грн, 17 серпня 2019 року - 1000 грн, 19 вересня 2019 року - 2 300 грн, 08 жовтня 2019 року - 400 грн, 10 жовтня 1000 грн, 15 жовтня 2019 року - 1 000 грн, 24 жовтня 2019 року - 1 000 грн, 08 листопада 2019 року - 310 грн, 16 листопада 2019 року - 2 994 грн, 18 грудня 2019 року - 3 000 грн (а.с. 148-149).

Однак з указаної виписки не вбачається, що призначенням платежу є сплата аліментів на дитину, а також апеляційний суд зауважує, що добровільний переказ коштів відповідачем на користь позивача не перешкоджає матері, з якою проживає дитина, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з батька дитини.

За таких обставин, враховуючи спільний обов`язок батьків матеріально утримувати дитину до повноліття, встановивши, що неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину.

Даючи оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів на дитину, визначений судом першої інстанції у сумі 4 000 грн на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська