КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1921/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Олійника В.І., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа без самостійних вимог на предмет спору Голова Правління Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Голова Правлiння АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 червня 2019 року наказом № 19.0.0.0/3-616 від 12 червня 2009 року позивача було переведено з посади директора Краматорської Філії на посаду директора Філії «КИЇВСІТІ» ПАТ КБ «Приватбанк» (наразі АТ КБ «ПриватБанк»). 17 червня 2009 року між відповідачем та позивачем було укладено відповідний трудовий договір №7.DN-ПП-2009-2873.

Позивач вказує, що перебуваючи понад 11 років на посаді директора, він чесно i сумлінно виконував посадові обов`язки, своєчасно і точно виконував розпорядження керiвництва, додержувався трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна відповідача. З 22 травня 2020 року по 05 червня 2020 року позивач перебував на лікарняному.

04 червня 2020 року засобами поштового зв`язку ТОВ «НОВА ПОШТА» позивач отримав поштове відправлення від приватної особи ОСОБА_2 , в якому містилась копія Наказу «Про звільнення директора Фiлiї «КИЇВСIТI» ОСОБА_1 » № Э.28.0.0.0/1-6872359 від 02 червня 2020 року (далі - наказ про звільнення) за підписом Голови Правління ОСОБА_4, без круглої печатки з повним найменуванням відповідача. У наказі вказувалось про звільнення позивача із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а саме: невиконання завдання щодо переведення передислокації мідл-офісу філії «КиївСіті» (без підпорядкованих безбалансових відділень) в строк до 30.04.2020 року.

Крім того, позивач є Головою Всеукраїнської Професійної спілки працівників АТ КБ «ПриватБанк» - відповідача з 28 січня 2019 року. Дана профспілка була створена для захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів працівників відповідача. На переконання позивача, саме факт створення та небажана для відповідача діяльність профспілки, яку очолює позивач, стали мотивом для незаконного звільнення його з посади директора Філії «КИЇВСІТІ».

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки по-перше, пропозиція відповідача стосовно застосування до нього, стягнення у вигляді звільнення, є необґрунтованою та такою, що має ознаки упередженого ставлення та переслідує за мету протиправний тиск на нього з боку адміністрації банку як до профспілкового діяча, що є порушенням ст. 46 Закону України «Про професiйнi спілки, їх права та гарантії діяльності». По-друге, відповідачем при звільненні позивача були порушені норми трудового законодавства, а саме, необґрунтовано причини та підстави звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Також позивач зазначає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України його було звільнено в період його тимчасової непрацездатності, а отже ані в день видання наказу - 02 червня 2020 року, ані в день звільнення 03 червня 2020 року позивач не був на робочому місці та в порушення вимог ч. 4 ст. 149 КЗпП України відповідно не був ознайомлений з наказом про звільнення під підпис. У порушення вимог ст. 47 КЗпП України позивачу не було видано наказу про звільнення, трудової книжки та не проведено розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України.

Також, вважає, що відповідачем було порушено порядок звернення до виборного профспілкового органу відповідача, а саме, в порушення вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України відповідач не звернувся за отриманням попередньої згоди на звільнення позивача до Київської міської організації Всеукраїнської Професійної Спілки Працівників АТ КБ «Приватбанк», членом якої є позивач.

З урахуванням наведеного, позивач просив поновити його на посаді директора Фiлiї «KИЇBCITI» АТ КБ «Приватбанк», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; середній заробіток за час вимушеного прогулу; заборгованість iз заробітної плати в розмiрi 308 115,89 грн. як невиплаченої премії за результатами року; моральну шкоду в розмiрi 500 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди та ухвалити в наведеній частині нове судове рішенням, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що встановлене Розпорядженням від 20 березня 2020 року апелянту завдання з перевезення та розміщення офісного обладнання та техніки, з підготовки приміщення за адресою АДРЕСА_1 , до передачі орендодавцеві - суперечить Наказу від 09 квітня 2020 року. Зазначає, що даним Наказом покладались обов'язки на інших працівників відповідача здійснити розпродаж ТМЦ, провести закупівлі нового обладнання та техніки, а не перевезення апелянтом старого обладнання та техніки. Тому вважає, що були відсутні підстави для звільнення апелянта за невиконання завдання з передислокації, встановленого Розпорядженням та Наказом.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призупинення дії розпорядження Національної служби посередництва і примирення № 354-р від 30 червня 2020 року, оскільки на переконання апелянта, зазначене Розпорядження не було призупинено станом на день звільнення апелянта.

Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач був повністю поінформований про тимчасову непрацездатність апелянта, а й відповідно про причини відсутності на робочому місці 03 червня 2020 року, доказами чого є: відмітка в електронній системі документообігу про перебування апелянта на лікарняному (т. 1 а.с. 40); призначення тимчасово виконуючого обов`язки апелянта - першого заступника директора РП - Керівника напрямку "Кредитні картки та Gold-клуб" Смаляну О.С. (т. 1 а.с. 40); листування із Головою правління відповідача про хворобу апелянта (т. 1 а.с. 125), направлене підтвердження про тимчасову непрацездатність з фінансового телефону апелянта 02 червня 2020 року (т. 2 а.с. 202).

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає також, що Наказ про зміну дати звільнення не може вважатись законним, так як не підписаний уповноваженою особою. Посилається на п. 171 Статуту АТ КБ "ПриватБанк" відповідно до якого Голова правління не має права передавати (делегувати) іншим членам правління та працівникам Банку такі повноваження: право наймати та звільняти керівників філій, вживати до них заходів заохочення та накладати дисциплінарні стягнення. Вважає, що зміна дати звільнення є похідною дією від звільнення, а тому повноваження на вчинення такої дії мав лише Голова правління - ОСОБА_4.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо заборгованості із виплати заробітної плати посилається зокрема на Положення про управління мотивацією співробітників ПриватБанку від 01 грудня 2010 року, яке розповсюджується на всіх працівників (т. 4 а.с. 12). Зазначає, що у свою чергу відповідач не надав жодного наказу про позбавлення апелянта винагород.

13 грудня 2022 року АТ КБ "ПриватБанк" подало відзив на апеляційну скаргу, заперечую проти доводів апеляційної скарги, в якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення відбулось відповідно до чинного законодавства, в період, коли позивач не перебував на лікарняному, оскільки після отримання листка непрацездатності відповідачем були внесені зміни до наказу та здійснено відповідний розрахунок, що свідчить про те, що відповідачем були враховані всі обставини з метою недопущення порушення прав позивача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Як роз`яснено у пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами та доповненнями), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини 1 статті 40, пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Виходячи з норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов`язків, а також за дії, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Встановлено, що наказом Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6. № 19.0.0.0/3-616 від 12 червня 2009 року позивача ОСОБА_1 було переведено з посади директора Краматорської Філії на посаду директора Філії «КИЇВСІТІ» ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а.с. 23-24).

17 червня 2009 року сторони уклали трудовий договір № 7.DN-ПП-2009-2873 (т. 1 а.с. 25-29).

Наказом Голови Правління Банку ОСОБА_4 № КТ-БТ-СП-2019-7501836 від 20 грудня 2019 року «Про організацію робіт щодо звільнення орендованих приміщень компанії «Приватофіс» (т. 1 а.с. 215-220), в яких розташовані підрозділи банку, в зв`язку із закінченням договору оренди 31 січня 2020 року, доручено директорам РП (включаючи позивача) провести роботу щодо звільнення орендованих приміщень Приватофіс до 31 січня 2020 року.

Окрім цього, це ж завдання передбачалося організаційним наказом від 09 квітня 2020 року № КТ-БТ-2020/4-6747166 Приватофіс «Про передислокацію Middle-office філії «КиївСіті» та п. 2 Наказу (у системі електронного документообігу ПриватДок) Голови Правління Банку ОСОБА_4 № Е.17.U.0/4-6713059 від 20 березня 2020 року.

Позивачем ОСОБА_1 було направлено протягом січня-квітня 2020 року відповідачу листи «Про підібране приміщення для передислокації мідл офісу філії «Київ Сіті», для подальшого погодження (т. 1 а.с. 100-111).

Водночас, наказом (у системі електронного документообігу ПриватДок) Голови Правління Банку ОСОБА_4 № Е.17.U.0/4-6713059 від 20 березня 2020 року, позивачу було відмовлено у погодженні запропонованих ним приміщень для передислокації відділення та зобов`язано підготувати приміщення за адресою: АДРЕСА_2 для розміщення мідл-офісу відокремленого структурного підрозділу філії «КиївСіті» у строк до 30 квітня 2020 року.

07 травня 2020 року Головою Правління Банку ОСОБА_4 на адресу позивача направлено лист № 20.1.0.0.017-77372 з проханням надати пояснення з приводу невиконання завдання в строк до 10-00 год. 13 травня 2020 року (т. 1 а.с. 112).

Відповідно до наданих пояснень позивача останній повідомив, що Головою Правління Банку не було враховано зауваження позивача щодо завдання та його економічної обґрунтованості; завдання суперечить нормам Господарського кодексу України та Кодексу законів про працю України; працівниками Філії було висунуто певні колективні вимоги до Банку, включаючи вимогу щодо передислокації Філії; вважає, що посадовими особами головного офісу АТ КБ «Приватбанк» вчиняються дії, які містять ознаки кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 191 КК України, а саме, розтрата коштів державного банку (т. 1 а.с. 113-114).

22 травня 2020 року позивачем надано додаткові пояснення, відповідно до яких обґрунтовує невиконання завдання у зв`язку із введенням карантинних заходів, запровадженими Постановою Кабінетом Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (т. 1 а.с. 115).

02 червня 2020 року Головою Правління Банку ОСОБА_4 винесено наказ № Э.28.0.0.0/1-6872359 від 02 червня 2020 року «Про звільнення директора Філії «КИЇВСІТІ» ОСОБА_1 », яким позивача було звільнено позивача 03 червня 2020 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а саме, невиконання завдання щодо проведення передислокації мідл-офісу філії «КиївСіті» (без підпорядкованих безбалансових відділень) в строк до 30 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 41-44).

Також встановлено, що станом на дату прийняття наказу про звiльнення позивач був керiвником вiдокремленого пiдроздiлу Банку - Фiлії, а тому щодо нього може бути застосовано звiльнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Функціональні обов`язки, права і відповідальність позивача, як директора СФ АТ КБ «Приватбанк», передбачені посадовою інструкцією Директора СФ PR/18-2018-7356132 (1546579) від 17 грудня 2018 року (т. 1 а.с. 30-37).

Вiдповiдно до п. 2.2. посадової iнструкцiї позивача, директор СФ повинен ставиться з вiдповiдальнiстю до виконання своїх службових обов`язків.

Згiдно з п. 2.21 посадової iнструкцiї робочим обов`язком директора СФ є органiзацiя, контроль та пiдтвердження вiдповiдностi виконання на рiвнi РП вимог чинного законодавства, нормативно-правових актiв НБУ та органiзацiйно-розпорядчих документiв банку, що стосуються дiяльностi вiдокремлених пiдроздiлiв РП, в т.ч. але не виключно, пiд час вiдкриття, закриття, передислокацiї, з питань забезпечення квалiфiкованим персоналом, технiчної укрiпленостi, організації захисту, обладнаннi сертифiкованою та iншою технiкою, оформленнi, зберіганні та наданнi у разi запиту необхiдних пiдтвердних та реєстрацiйних документів.

Як слiдує iз п. 4.10 посадової iнструкцiї директор фiлiї несе вiдповiдальнiсть в межах, визначених дiючим адмiнiстративним, кримiнальним i цивiльним законодавством України за невиконання або неналежне виконання iнших завдань та функцiй, що вiдносяться до їх компетенцiї.

Вiдповiдно до п. 2.13 трудового договору № Э.ОN-ПП-2009-2873 вiд 17 червня 2009 року позивач зобов`язався, зокрема, виконувати вимоги наказiв, iнструкцiй, положень та інших внутрішніх документiв Банку.

Таким чином, до кола трудових обов`язкiв позивача також вiдноситъся виконання наказiв та розпоряджень вiдповiдача.

Відповiдно до пп. 6) п. 165 Статуту Банку до компетенції Голови Правління належить: видання в межах своєї компетенції наказів, розпоряджень i надання вказiвок, обов`язкових для виконання всіма працівниками Банку, включаючи фiлії представництва та вiддiлення.

Аналогiчнi повноваження Голови Правлiння визначенi також в п. 168 Статуту: «Голова правління видає накази та розпорядження, обов`язковi для виконання всiма працiвниками Банку».

Позивача було звільнено у межах мiсячного строку з дня виявлення проступку - 03 червня 2020 року.

Враховуючи вiдсутнiсть позивача на роботi у день звiльнення з невiдомих Банку причин, про що складено Акт № 1 вiд 03 червня 2020 року «Про факт вiдсутностi працiвника АТ КБ «Приватбанк» на робочому мiсцi» (т. 1 а.с. 239), відповідачем 03 червня 2020 року було вчиено наступні дії:

1) в системi електронного документообiгу АТ КБ «Приват Банк» «ПриватДок» позивача було ознайомлено iз наказом про звiльнення № Э.28.0.0/1-6872359 (т. 1 а.с. 225-226, т. 2 а.с. 191-196);

2) було проведено остаточний розрахунок та вiдправлено повiдомлення про необхiднiсть отримати трудову книжку на фiнансовий телефон позивача ( НОМЕР_1 ) Вайбером (Viber), Вотсаппом (Whatsapp), а також на корпоративну електронну поштову скриньку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та особисту електронну поштову скриньку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зазначену позивачем ранiше, про що свідчить роздрукiвка тексту повiдомлення (т. 2 а.с. 197-211);

3) було проведено телефонну розмову iз позивачем, у якiй останнього ознайомили iз наказом про звiльнення та повiдомили про необхiднiсть отримання ним трудової книжки,що стверджується дослідженим в судовому засіданні аудіозаписом розмови працівника банку з позивачем, що міститься на CD-диску (т. 2 а.с. 189-190) та, про що був складений акт ознайомлення спiвробiтника з рiшенням про звiльнення та роз`яснення порядку його дiй при звiльненнi вiд 03 червня 2020 року (т. 1 а.с. 238);

4) було надiслано позивачевi копію наказу поштою на його адресу, який було отримано останнім 04 червня 2020 року, про що свідчить виписка про отримання поштового відправлення ( т. 1 а.с. 46), що не заперечується самим позивачем.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься листок непрацездатності Серія АДШ № 774770, виданий 22 травня 2020 року ТОВ «БОРІС», відповідно до якого позивач з 22 травня 2020 року по 05 червня 2020 року перебував на лікарняному. Згідно листка непрацездатності позивачу було встановлено стати до роботи з 06 червня 2020 року.

Відповідач звільнив позивача із займаної посади 09 червня 2020 року, оскільки на дату звільнення позивача (3 червня 2020 року) банк не мав інформації щодо перебування позивача на лікарняному.

З урахуванням цих обставин 30 липня 2020 року відповідачем було видано наказ № Э.28.0.0.0/1-7020909 «Про зміну дати звільнення директора Філії «КиївСіті» ОСОБА_1 , здійснивши перерахунок раніше виплачених сум у зв`язку зі звільненням, про що останнього повідомити (т.1 а.с. 227-228).

Відповідно до розрахункового листа вбачається, що перебування позивача на лікарняному відповідачем оплачено та проведено остаточний розрахунок з урахуванням зміни дати звільнення (т. 2 а.с. 152).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є Головою Всеукраїнської Професійної Спілки Працівників АТ КБ «Приватбанк».

21 травня 2020 року відповідач звернувся до Профспiлки з поданням про надання згоди на застосування до позивача стягнення у виглядi звiльнення за невиконання поставленого завдання (т. 1 а.с. 117-119).

27 травня 2020 року Профспiлкою вiдмовлено у звiльненнi ОСОБА_1 , оскільки пропозиція є необгрунтованою та такою, що має ознаки упередженого ставлення та переслідує за мету протиправний тиск на нього з боку адміністрації банку як профспілкового діяча, що є порушенням ст. 46 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Доводи апеляційної скарги про те, що у службовій записці позивача від 27.01.2020 року (том 3, с. 126, том 1 с. 100) було запрошено дозвіл на передислокацію за адресою: АДРЕСА_3 , яка була погоджена ОСОБА_8, а також іншими працівниками відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п. 1.1 наказу Голови Правління Банку ОСОБА_4 № КТ-БТ-СП-2019-7501836 від 20.12.2019 року "Про організацію робіт щодо звільнення орендованих приміщень компанії "Приватофіс" позивачеві надано лише можливість самостійного вибору приміщень, разом з тим відповідно до п. 1.4 зазначеного Наказу, затвердження передислокації підрозділів в інше приміщення приймається Членом Правління банку з операційних питань ОСОБА_8.

Отже, остаточне затвердження рішення щодо вибору приміщення для передислокації належить не позивачу, а саме члену Правління Банку - ОСОБА_8

Разом з цим, в матеріалах справи міститься наказ Голови Правління Банку ОСОБА_4 № Е.17.U.0/4-6713059 від 20.03.2020 року (том 1 а.с. 221-223), з якого зокрема вказано про недоцільність переміщення мідл-офісу філії "КиївСіті" у запропоновані позивачем приміщення. З зазначеного наказу вбачається, що директору Філії "КиївСіті" ОСОБА_1 доручено розробити план та провести фактичну передислокацію мідл-офісу філії "КиївСіті" (без підпорядкованих безбалансових відділень) до приміщення , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення офісного обладнання та техніки та переміщення працівників мідл-офісу на нові робочі місця. Також в наказі зазначено, контроль: ОСОБА_4 , виконавці: ОСОБА_7.. (том 1, а.с. 222).

Колегія суддів відхиляє, доводи апеляційної скарги щодо наявного кримінального провадження № 0001531 від 12.05.2020 року (т.1 а.с. 116), оскільки судове рішення у зазначеному кримінальному провадженні на час розгляду справи не ухвалювалось.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу про безпідставне посилання позивача на те, що розпорядження про реєстрацію колективного трудового спору (конфлікту) від 25.05.2020 року № 305-р не було зупинено станом на день звільнення позивача, оскільки дане твердження жодним чином не змінює висновки суду першої інстанції, а також те, що наявність колективного трудового спору (конфлікту), не покладає обов'язків на відповідача не звільняти позивача за порушення трудових обов'язків або зупиняти проведення передислокації Філії.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_5 не було прийнято організаційного наказу на передислокацію Філії, колегія суддів відхиляє, оскільки дане твердження спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме Наказом від 09.04.2020 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності факту грубого порушення в діях позивача, оскільки бездіяльність позивача щодо не забезпечення організації виконання завдання щодо проведення передислокації мідл-офісу філії "КиївСіті" суперечать трудовим обов`язкам позивача, положенням чинного законодавства, внутрішнім положенням Банку, а також умовам трудового договору укладеного між сторонами.

Враховуючи те, що потенційні матеріальні втрати відповідача у зв`язку з можливими претензіями зі сторони ПриватОфіс через використання відповідачем приміщення, строк договору оренди за яким закінчився за відсутності інших правових підстав використання цього приміщення. Відповідно до доповідної записки керівника Дирекції з управління регіональною мережею ГО відповідача ОСОБА_5 від 19.03.2020 року, втрати відповідача могли складати 564 751,2 грн - 824 126,8 грн, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що не виконання покладених обов`язків на позивача в даному випадку є грубим порушенням трудових обов`язків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині ознайомлення позивача із Наказом про звільнення та дійшов вірного висновку, що Банком було вчинено всі можливі дії для ознайомлення позивача із Наказом про звільнення та передачі позивачу трудової книжки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу щодо зміни дати звільнення позивача, слушним є також посилання на правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), в якому зазначено що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Колегія суддів відхиляє посиланняапелянта про те, що саме факт створення та небажання для відповідача діяльності Профспілки, стали мотивом для незаконного звільнення з посади директора Філії "КиївСіті", оскільки статус працівника члена чи голови профспілкової організації не надає право допускати невиконання своїх трудових обов`язків та вважати це переслідуванням за профспілкову діяльність.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів (довідки із розрахунком змінної винагороди позивача - "% прибутку від великих кредитів" за квітень та травень 2020 року; довідки із розрахунком змінної винагороди позивача, який був зайнятий в залученні і обслуговуванні корпоративних клієнтів за підсумками роботи у березні, квітні та травні 2020 року, згідно актуалізованого реєстру транзакцій і розцінок; довідки із розрахунком винагороди позивача окремо квітень та травень 2020 року (частина 2-го кварталу 2020 року), яка виплачується з метою заохочення співробітників за досягнуті результати) колегія суддів не приймає до уваги та погоджується з висновки суду, що докази, які просив витребувати позивач не є необхідними для розгляду справи та представником відповідача надані грунтовні заперечення щодо неможливості надання цих документів в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було виплачено премії та винагороди за період березень-травень 2020 року, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Як вбачається з п. 7.2.6 Положення про управління мотивацією співробітників ПриватБанку від 01.10.2010 року, основна змінна винагорода розраховується і виплачується відповідно до ефективності роботи співробітників і досягнення ними поставлених цілей за звітний період. Ефективність співробітника оцінюється на основі діючих в банку методик. Підставою для виплати всіх видів змінної винагороди є рішення керівника співробітника. Розмір змінної винагороди може бути знижений внаслідок низької оцінки ефективності співробітника керівником або порушення співробітником діючих стандартів, політик, процедур.

Згідно п. 7.2.7 вищенаведеного Положення, персонал банку ділиться на різні групи основної змінної винагороди в залежності від типу виконуваної роботи. Принципи, умови і регламент розрахунку і виплати основного змінної винагороди по кожній групі регламентується окремими загальнобанківськими наказами. Формування цілей і оцінка ефективності результатів працівника здійснюється на основі діючих методик планування праці і оцінки ефективності, затверджених загальнобанківськими наказами (п. 7.2.7.2.).

Отже, з вище наведених пунктів Положення вбачається, що премії у відповідача не є обов`язковою виплатою, а є правом роботодавця.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 243/11824/15-ц.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів відхиляє, оскільки відмовлено у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі, а стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною позовною вимогою, за таких обставин відсутні підстави для задоволення зазначеної вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суд першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що трудові права позивача не були порушені відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «30» січня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді О.І. Сліпченко

В.І. Олійник