Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2023 р. Справа153/1659/22

Провадження2/153/304/22-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Поліш Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує наступним: 26 квітня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VIY0GA00001327. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 16 502 доларів США на термін до 24 квітня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками , комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в Розрахунку заборгованості за договором №VIY0GA00001327. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання не виконав.

04 березня 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року було задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість. Таким чином, винесення рішення судом від 02 вересня 2015 року не свідчить про припинення договірних зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 24 березня 2015 року становить у розмірі 4115,31 доларів США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені в розрахунку заборгованості станом на 20 вересня 2022 року становить у розмірі 3784,11 доларів США. Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дня укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року, тобто за період з 26 квітня 2007 року по 27 січня 2015 року , то за період після подання позовної заяви від 04 березня 2015 року , 24 березня 2015 року по 20 вересня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 848,41 доларів США, яка складається з 3% від простроченої суми.

З урахуванням вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 848,41 доларів США, що за курсом НБУ 3657 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 вересня 2022 року складає 31 025,17 грн. за кредитним договором №VIY0GA00001327 та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду відзив на позовну заяву наступного змісту: відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволення у зв`язку із тим, що 26 квітня 2007 року між нею та позивачем було укладено кредитний договір №VIY0GA00001327. Строк дії договору відповідно до п.7.1. з 26 квітня 2007 року по 24 квітня 2017 року. Тобто 24 квітня 2017 року строк дії кредитного договору закінчився. Ямпільським районним судом Вінницької області у справі №153/435/15-ц від 02 вересня 2015 року за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 винесено заочне рішення про стягнення заборгованості по кредитному договору № VIYOGA00001327 від 26.04.2007 року , всього 113683,35 грн. Судове рішення набрало законної сили 14 вересня 2015 року. Представником позивача до матеріалів позовної заяви надано як доказ копію вищезазначеного судового рішення.

20.07.2016 року Ямпільським РВ ДВС було відкрито ВП № 51703648 за заявою АТ КБ «Приватбанк» про примусове виконання рішення суду за виконавчим листом №153/435/15-ц (про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 113683,35 грн. боргу.

26.06.2017 року Ямпільським РВ ДВС було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувану, а ВП № 51703648 закрито. 26.06.2017 року про прийняте рішення Ямпільським РВ ДВС було повідомлено стягувача. Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено трирічний строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання. Цей строк встановлюється з наступного дня після набрання законної сили рішенням суду. Строк переривається пред`явленням виконавчого документу до виконання та у разі повернення виконавчого документу стягувачу строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення

Заочне рішення Ямпільського районного суду Вінницької області у справі №153/435/15-ц від 02 вересня 2015 року вступило у законну силу 14.09.2015 року.Строк пред`явлення для примусового виконання виконавчого документу розпочався 15.09.2015 року. Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження №51703648 від 20.07.2016 року заява про примусове виконання рішення суду у справі №153/435/15-ц (виконавчий лист № 153/435/15-ц виданий 22.09.2015 року) подана 18.07.2016 року стягувачем а момент пред`явлення виконавчого документу для примусового виконання використано 10 місяців із трирічного строку встановленого ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження».

Після повернення стягувачу АТ КБ «Приватбанк» виконавчого листа та закриття ВП № 51703648 згідно Постанови Ямпільським РВ ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу 26.06.2017 року у стягувача залишився строк у два роки та два місяці із трирічного строку встановленого Статтею 12 Закону України « Про виконавче провадження» який закінчився 26.08.2019 року.

Стягувач не використав своє суб?єктивне право на примусове виконання рішення суду за виконавчим листом №153/435/15-ц виданим Ямпільським районним судом Вінницької області 22.09.2015 року відповідно усі вимоги та розрахунки що пов`язані із цими сумами є надуманими позивачем та не підлягають задоволенню судом. Оскільки 24.04.2017 року строк дії кредитного договору №VIYOGA00001327 закінчився, позивач у справі АТ КБ «Приватбанк» відповідно по положень ст.257 Цивільного Кодексу України,яким встановлено загальний строк позовної давності у три роки, міг звернутись до суду для захисту своїх прав, але не використав своє право у встановлений законом строк. Строк позовної давності за кредитним договором №VIYOGA00001327 закінчився 24.04.2020 року. На підставі вищевикладеного, просить суд застосувати позовну давність до даних правовідносин.

Окрім цього, відповідач надала суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, де зазначила наступне: АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з неї заборгованість 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за кредитним договором №VIYOGA00001327 за період з 24 березня 2015 року по 20 вересня 2022 рік; 3% річних нараховані АТ КБ «Приватбанк» на задавнену вимогу, оскільки з неї, як відповідача, заочним рішенням суду було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором та видано виконавчий лист, але позивач не використав своє право на примусове виконання рішення суду, а тому строк пред`явлення виконавчого документа закінчився 26 серпня 2019 року. АТ КБ «Приватбанк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явлено в цій справі, а це є необхідною умовою стягнення 3% річних. Враховуючи вищевикладені доводи, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з неї заборгованості в розмірі 848,41 доларів США, оскільки стягнення 3% річних та інфляційних витрат, які нараховані на задавнену вимогу допускається тільки разом із пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Крім того, вважає, що позивач неправомірно нараховує 3% річних за період з 24.02.2022 року по 20.09.2022 року у зв`язку із п.18 Розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.

09 лютого 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що винесення рішення Ямпільським районним судом Вінницької області від 02 вересня 2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість за тілом кредиту становить 4115,31 Доларів США та яка в подальшому змінюється по періодам, які зазначенні у розрахунку заборгованості та станом на 20 вересня 2022 року становить у розмірі 3784,11 доларів США. Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду, тобто за період з 26.04.2007 року по 27.01.2015 р., то за період з 24 березня 2015 року по 20 вересня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 848,41 долар США 3 % річних від простроченої суми.

Стосовно строку позовної давності. Відповідно до п.5.1 Умов договору, даний договір діє до повного виконання сторонами свої зобов`язань. Оскільки позичальник свої зобов`язання за Договором не виконані, будь-яких доказів виконання не надано, таких Договір не може вважатися виконаним. У зв`язку із цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

25 січня 2023 року ухвалою суду було відкладено розгляд справи на 10 лютого 2023 року.

Представник позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у судове засідання не з`явився, при подачі відповіді на відзив позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Із досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

Встановлено, що 26 квітня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк», та відповідачкою укладено кредитний договір №VIYOGA00001327, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 16502.00 Доларів США у термін до 24 квітня 2017 року. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 16 502 доларів США на термін до 24 квітня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 7083,56 доларів США., а саме заборгованість за кредитом 6312,89 доларів США; проценти 322,28 доларів США,заборгованість по комісії за користування кредитом, за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором , штраф фіксована частина та штраф процентна складова. 14 вересня 2015 року дане рішення вступило в законну силу.

20 липня 2016 року Ямпільським РВ ДВС було відкрито ВП № 51703648 за заявою АТ КБ «Приватбанк» про примусове виконання рішення суду за виконавчим листом №153/435/15-ц (про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 113683,35 грн. боргу.

26 червня 2017 року Ямпільським РВ ДВС було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а ВП № 51703648 закрито у зв`язку із відсутністю майна в боржника.

З довідки виданої Ямпільським відділом ДВС Могилів-Подільського району Вінницької області встановлено, що станом на 17 січня 2023 року відкрити виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 в Ямпільському відділі ДВС Могилів-Подільського району Вінницької області не значиться.

Із розрахунку заборгованості за договором укладеним між позивачем та відповідачкою станом на 20 вересня 2022 року вбачається, що загальний залишок заборгованості становить 14378,11 доларів США, з яких 3784,11 доларів США залишок заборгованості за наданим кредитом.

Із розрахунку позивача вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачки за період з 24 березня 2015 року по 20 вересня 2022 рік 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України в сумі 848,41 дол. США, що еквівалентно 31025,17 грн. (за курсом 36.57 від 20.09.2022 року). Для розрахунку взято заборгованість в сумі 3784,11 доларів США. (а.с.10-12).

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку:

Предметом позову у справі є стягнення трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 цього Кодексу).

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст.625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч.5 ст.11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Суд зазначає, що у рішенні суду від 02 вересня 2015 року визнано грошові зобов`язання ОСОБА_1 , визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч.2 ст.625 ЦК України підлягають застосуванню.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19.06.2019 у справі за номером 646/14523/15-ц.

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 24 березня 1015 року по 20 вересня 2022 року: сума заборгованості за тілом кредиту становить 3784,11 доларів США та згідно такої нараховано 3 (три) відсотки річних.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У даному випадку ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває і на даний час, тобто до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, оскільки на підставі вимоги банку про дострокове повернення всієї суми позики, поданої у 2015 році настав строк виконання зобов`язань за кредитним договором і банк після постановлення рішення суду у 04.09.2015 року не мав права нараховувати проценти, визначені умовами договору й відповідно має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржника 3 процентів річних, інфляційних витрат, визначених ст.625 ЦПК України.

При цьому, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

У п. 53 постанови від 04 червня 2019 року справа № 916/190/18 (Провадження № 12-302гс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 905/3137/14-908/5775/14 (провадження № 3-1276гс15, про те, що невиконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, за період такого розстрочення), та зазначила, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Предметом позову у даній справі є стягнення 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором за №VIYOGA00001327 укладеним між АТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_1 від 26.04.2007 року за період з 24.03.2015 по 20.09.2022 року. В додатку до позовної заяви позивачем додано розрахунки 3% річних.

Слід зазначити, що у п.54 постанови від 04 червня 2019 року справа №916/190/18 (Провадження № 12-302гс18) Велика Палата Верховного Суду, вказує на те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Перевіряючи такий розрахунок, суд вважає за необхідне врахувати: Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних підлягає перерахунку з урахуванням вищевказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та розраховується за період з 24.03.2015 року до 23.02.2022 року. Відтак, розмір трьох процентів річних від простроченої суми (тіла кредиту) за цей період становить 783.39 доларів США, що за курсом 36.57 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.09.2022 року складає 28648,57 грн. Таким чином, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовної вимоги.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ч.4 ст.267 ЦК України.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст.257 ЦК України.

Кредитним договором за №VIYOGA00001327 від 26.04.2007 року не передбачено інший строк позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

20 грудня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягненням 3 % річних, за час прострочення заборгованості, який, як він вважає, тривав з 24.03.2015 року по 20 вересня 2022 року та надав відповідний розрахунок суми 3 % річних, які охоплюють увесь зазначений період. Відповідач заявила про застосування строку позовної давності, а позивач не посилається на поважність причин пропуску строку позовної давності.

Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а не за сім років, як визначив позивач.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовна давність спливла, а тому в задоволенні позову слід відмовити через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, витрати позивача щодо сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовуАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : М.М.Дзерин