ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/456/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5278/20 Категорія: 302000000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Черкаська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача за первісним позовом адвоката Нестерка І.О. на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.01.2023 (повний текст складено 26.01.2023, суддя в суді першої інстанції Токова С.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Черкаська міська рада, про встановлення порядку землекористування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відновлення встановленого порядку землекористування,

в с т а н о в и в :

у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив, після послідуючого уточнення, встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 по варіанту № 2 (додаток 2) висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 09.06.2020 № 1906/20. В обґрунтування вказував, що згідно з договором дарування частки житлового будинку № 1-240 від 31.01.2019 він став власником 31/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласником 19/50 частин цього ж будинковолодіння є відповідач ОСОБА_2 . Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящх № 212-м від 15.03.1956 в постійне користування за вказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку, площею 710 кв.м. За результатами візуально-інструментальних обмірів, топографічно-геодезичних досліджень була визначена фактична площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка склала 0,1000 га.

Позивачем проведено розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,01000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.01.2019, розробник ПП "ДІ ПРОЕКТ", земельній ділянці присвоєно кадастровий №:03:012:0115.

На його замовлення судовим експертом Окрепко А.І. проведено судово-земельна експертиза з метою встановлення можливих варіантів користування спірною земельною ділянкою відповідно до часток співвласників і з урахуванням меж відокремлених кімнат, коридорів, кухонь та інших приміщень у будинку, якими користується в натурі кожен співвласник. Також на вирішення експерту ставилось питання чи є технічна можливість встановити порядок користування відповідною земельною ділянкою згідно часток співвласників.

Між співвласниками не досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим було подано даний позов.

У грудні 2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 в якій вона просила суд відновити межі землекористування між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно встановленого 11.03.1961 Черкаським інвентарбюро та затвердженого рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 21.11.1994 (справа № 2-145-1994 р) порядку землекористування земельною ділянкою в домоволодінні АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 212-м від 15.03.1956 за будинковолодінням АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку, площею 710 кв.м.

11.03.1961 Черкаським інвентарбюро було встановлено порядок користування вказаною земельною ділянкою між попередніми співвласниками, який затверджений рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 21.11.1994 (справа № 2-145-1994), який залишається незмінним і на даний час. А тому вимоги позивача розділити земельну ділянку вже більшої площі- 1000 кв.м. вважає неправомірними.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.01.2023 усі позовні вимоги у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що позивач за первісним позовом безпідставно просив здійснити розподіл земельної ділянки більшої площі 0,1000 га стосовно якої органом місцевого самоврядування не приймалось рішення про надання у користування сторонам. Це обумовило невірні вихідні дані, надані експерту для проведення експертного дослідження, що унеможливило його використання при вирішення спору. Одночасно, позивач за зустрічним позовом не надала доказів порушення її прав суміжним землекористувачем.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача за первісним позовом адвокат Нестерко І.О. подав 27.02.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити первісні позовні вимоги. Скаржник зазначає, що суд невмотивовано відхилив наданий висновок експерта. Сторони є співвласниками земельної ділянки, на якій розташоване їх домоволодіння, та не дійшли згоди щодо порядку землекористування, отже відповідний спір має бути вирішений судом. В подальшому апелянт подав доповнення до своєї апеляційної скарги, доводи якої тотожні його позовним вимогам.

У відзиві на апеляційну скаргу та у відзиві на доповнення до апеляційної скарги сторона відповідача ОСОБА_2 просила суд апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 31.01.2019, посвідченого нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу, є власником 31/50 частин будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.31)

За даними інвентарної справи на вказане будинковолодіння відповідач ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 18.10.1984 придбала у ОСОБА_3 6/25 частини будинку АДРЕСА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.03.1988 у справі №2-133 уточнено ідеальні частки співвласників і частку ОСОБА_2 збільшено з 6/25 до 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а частка інших співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зменшено з 19/25 до 31/50 частин.

Отже на даний час іншому співвласнику будинковолодіння відповідачу ОСОБА_2 належить 19/50 частин, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 136).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих від 15.03.1956 затверджено обміри земель забудованого кварталу АДРЕСА_4 та закріплено у постійне користування за домоволодінням АДРЕСА_2 земельну ділянку, площею 710 кв.м.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 21.11.1994 визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 згідно варіанту № 1 висновку судово-технічної експертизи та виділено в користування ОСОБА_6 , ОСОБА_4 земельну ділянку площею 368,90 кв.м., ОСОБА_2 - земельну ділянку, площею 318,67 кв.м., залишено в загальному користуванні прохід до земельної ділянки, виділеній ОСОБА_2 .

У мотивувальній частині вказаного рішення визначено, що при розгляді справи встановлено, що попередні співвласники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ще в 1961 році добровільно визначили між собою порядок користування земельною ділянкою, про що свідчить схема розподілу інвентар бюро від 11.03.1961.

Вказане рішення суду було виконано, про що судовим виконавцем Соснівського районного суду м. Черкаси складено акт від 16.11.1995 (т.1 а.с.109).

Спірна земельна ділянка на даний час є неприватизованою.

Позивач вказує, що перед вчиненням правочину щодо відчуження йому земельної ділянки попередній співвласник ОСОБА_9 з метою отримання кадастрового номеру земельної ділянки розробила технічну документацію і при її виготовленні було визначено площу земельної ділянки по узвозу Білоцерківському 0,1000 га.

Крім того, позивачем за первісним позовом надано суду висновок експерта від 19.06.2020 №1906/20 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у відповідності до якого встановлено варіант розподілу спірної земельної ділянки. Експерту для проведення експертизи була надана технічна документація із землеустрою в якій вказана площа земельної ділянки по узвозу АДРЕСА_2 , 0,1000 га, у той час як у правовстановлюючих документах за будинковолодінням закріплено земельну ділянку площею 710 кв.м.

З цих підстав суд першої інстанції відхилив вказаний доказ, так як експерту для проведення дослідження було надані невірні вихідні дані щодо земельної ділянки, яка закріплена за відповідним об`єктом нерухомості.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє посилання скаржника на те, що суд невмотивовано відхилив наданий висновок експерта, адже не можна приймати до уваги для встановлення фактичних обставин у справі доказ, в основу якого покладено твердження, які фактично не існують, оскільки сторони справи не надали суду доказів того, що за ними, як співвласниками нерухомого майна, закріплено саме земельну ділянку площею 0,1000 га, у той час як у правовстановлюючих документах за їх будинковолодінням закріплено земельну ділянку площею 710 кв.м.

Слід врахувати, що відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вказуючи про наявність спору щодо порядку землекористування між співвласниками було заявлено як первісні, так і зустрічні позовні вимоги у справі.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Отже з моменту набуття сторонами права спільної часткової власності на земельну ділянку сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені усіма співвласниками.

Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є правом спільної часткової власності.

Відповідно до вимог статей 364 та 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ частки його майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 Земельного Кодексу.

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду (ст. 87 цього Кодексу).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, при цьому співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Частиною 4 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Частиною першою статті 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до положень статей 181, 182 ЦК України земельні ділянки, житлові будинки та споруди є нерухомим майном щодо яких проводиться державна реєстрація прав.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі і тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їх угодою залежно від розміру їх часток у спільній частковій власності на будинок. Суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній частковій власності на землю або на житловий будинок і для яких зазначена угода є обов`язковою, і це правило стосується тих випадків коли житловий будинок було поділено в натурі.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Під час вирішення спору у цій справі суд першої інстанції вірно врахував ту обставину, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 21.11.1994 визначено порядок користування спірною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 згідно варіанту 1 висновку судово-технічної експертизи та виділено в користування ОСОБА_6 , ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 368,90 кв.м., а ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 318,67 кв.м., залишено в загальному користуванні прохід до земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 .

Згідно акту судового виконавця від 16.11.1995 визначено порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 згідно схеми № 1 технічної експертизи та виділено ОСОБА_2 318,67 кв.м., ОСОБА_6 - 368,90 кв.м.

Відтак відповідний порядок землекористування, з урахуванням розміру часток співвласників, фактично було встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили та виконане, чого сторони у справі, заявляючи свої позовні вимоги про визначення порядку землекористування, не врахували.

Також сторони не надали доказів того, що на даний момент в їх власності перебуває інше нерухоме майно за спірною адресою чи земельна ділянка іншою площею. Так посилання позивача за первісним позовом на виготовлення технічної документації на земельну ділянку іншою площею за цією ж адресою, про що вказано в апеляційній скарзі, не свідчить про наявність у сторін права власності чи користування на таку земельну ділянку, адже це не є правовстановлюючим документом.

У аспекті викладеного вище, суд у цій справі вірно врахував, що ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У даному випадку існування вказаних обставин щодо передання сторонам у власність чи користування саме земельної ділянки, площею 0,10 га доказами не підтверджується.

Саме по собі посилання скаржника в поданій апеляційній скарзі на те, що сторони не дійшли спільної згоди щодо порядку землекористування, отже відповідний спір має бути вирішений судом, не може свідчити про незаконність рішення суду першої інстанції, адже з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України в основу судового рішення мають бути покладені надані учасниками справи докази, які в даній справі щодо підстав заявлених позовних вимог відсутні. Відтак у суду не має можливості вирішувати спір лише на підставі позицій сторін без урахування наявних доказів, зокрема, щодо площі земельної ділянки про визначення порядку землекористування якою заявлено вимоги.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.01.2023 у цій справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.01.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Черкаська міська рада, про встановлення порядку землекористування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відновлення встановленого порядку землекористування залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 10.05.2023.

Суддя-доповідач

Судді