ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2737/23 Справа № 211/3933/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №211/3933/17 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року (суддя Ткаченко С.В.),

в с т а н о в и в:

01 вересня 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 липня 2006 року між ним та відповідачкою укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк виконав свої зобов`язання за договором, однак відповідачка свої зобов`язання за договором не виконує, в зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість станом на 31 липня 2017 року в розмірі 71018,05 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованості за кредитом, 59060,05 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 3858,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року в задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З вказаними судовими рішеннями не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активізації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідачки, яка має статус первинного документу та відповідно до якої відповідачка користувалася кредитними коштами, частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватися кредитним лімітом, що підтверджується випискою за картрахунками відповідача. Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачкою грошових коштів у повному обсязі, заявлений розмір яких підтверджується випискою по картрахунку та розрахунком заборгованості. Суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав існування у відповідачки права на користування коштами банку без сплати відсотків.

Від відповідачки відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку повідомлення.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 25 липня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік. Згідно з умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав Умови та Привила надання банківських послуг (а.с. 7, 8-13).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором б/н від 25 липня 2006 року, ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки: НОМЕР_1 (дата відкриття 19 червня 2006 року, термін дії 06/09); НОМЕР_2 (дата відкриття 11 серпня 2006 року, термін дії 08/09); НОМЕР_3 (дата відкриття 30 листопада 2010 року, термін дії 08/13); НОМЕР_4 (дата відкриття 25 жовтня 2013 року, термін дії 08/16); НОМЕР_5 (дата відкриття 25 жовтня 2013 року, термін дії 10/17) (а.с. 147).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка станом на 31 липня 2017 року має заборгованість в сумі 71018,05 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 59060,05 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3100,00 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 3858,00 грн (а.с. 4-6).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували видачу кредитних коштів, про які заявлено позивачем, їх розмір, внесення платежів на погашення заборгованості, суд був позбавлений можливості встановити підстави для нарахування відсотків, оскільки підписана відповідачкою заява від 25 липня 2006 року не містить умов щодо нарахування пені та штрафів, які позивач просив стягнути з відповідачки, а тому вважав вимоги банка недоведеними та необґрунтованими.

Проте, таке рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В заяві від 25 липня 2006 року, яка підписана позичальником, визначена базова відсоткова ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік, що загалом на рік становить 36% (а.с. 7).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 25 липня 2007 року проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за ставкою 36% в період з 23 серпня 2006 року по 20 листопада 2012 року, за ставкою 30,00% - з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року, за ставкою 34,80% - з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року - за ставкою 43,20% (а.с. 4-6).

Апеляційний суд вважає дії позивача неправомірними щодо підвищення з 01 вересня 2014 року процентної ставки до 34,80% річних та з 01 квітня 2015 року процентної ставки до 43,20% річних, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору щодо розміру процентів за користування грошовими коштами.

За таких обставин, апеляційний вважає, що розмір заборгованості за процентами за період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року має бути не більше 36% річних, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати підвищеної ставки процентів за користування кредитними коштами, пені і штрафів та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивачем було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування підвищеної ставки процентів, пні та штрафів за кредитним договором.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення пені та штрафів, але при цьому помилково зробив висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки процентів із визначенням розміру заборгованості, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 36% річних.

Відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за користування грошовими коштами за період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року становить 883 днів.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 квітня 2015 року (день підвищення процентної ставки) складала 5000,00 грн (поточна заборгованість 4627,84 грн + прострочена заборгованість 372,16 грн).

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 4415,00 грн. з розрахунку: (5000,00 грн х 36%) / 360 х 883 днів.

Таким чином, за період 23 серпня 2006 року до 31 липня 2017 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 4977,27 грн (562,27 грн + 4415,00 грн), де 562,27 грн - сума процентів, нарахованих банком за період з 23 серпня 2006 року до 01 квітня 2015 року, тобто до неправомірного підвищення процентної ставки.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме заборгованості за кредитом в розмірі 5000,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 4977,27 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачка заявила про застосування позовної давності (а.с. 118-123).

Розглянувши заявлене клопотання, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором б/н від 25 липня 2006 року ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки: НОМЕР_1 терміном дії до 06/09, НОМЕР_2 терміном дії до 08/09, НОМЕР_3 терміном дії до 08/13, НОМЕР_4 терміном дії до 08/16, НОМЕР_5 терміном дії до 10/17) (а.с. 147).

З наданих позивачем розрахунку заборгованості, виписці по картковому рахунку вбачається, що відповідачка постійно користувалася картками, знімала кошти та поповнювала рахунок, при цьому в останнє поповнення на суму 154,80 грн 14 січня 2015 року (а.с. 4-6, 66-77, 179-188).

Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом 01 вересня 2017 року (а.с. 2-3).

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк дії картки НОМЕР_5 закінчився у жовтні 2017 року, сплата відповідачкою заборгованості 14 січня 2015 року, з позовом банк звернувся 01 вересня 2017 року, то позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачкою не сплила. Отже, враховуючи строк дії картки по жовтень 2017 року, позов заявлено в межах трирічного строку позовної давності і підстав для задоволення заяви відповідачки щодо його спливу немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 224,78 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 337,20 грн. Отже, всього з відповідачки на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 561,98 грн.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом скасувати, в частині стягнення понесених витрат по сплаті судового збору змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором в розмірі 9977,27 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 27 коп., яка складається з: 5000,00 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4977,27 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят сім) гривень 27 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, в сумі 561,98 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста