Провадження №4-с/447/2/23
Справа №447/4/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

04.01.2023 заявник ОСОБА_1 подав скаргу, у якій просить зобов`язати державних виконавців Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт, накладений у виконавчих провадженнях №16348635 та №20010548 щодо нього. В обґрунтування скарги покликається на те, що 06.12.2022 він звернувся із заявою про вчинення дії щодо зняття арешту з усього майна, яке йому належить як фізичній особі, та інші обтяження, якщо такі наявні, станом на 01.12.2022, оскільки у провадженні Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні виконавчі провадження, де ним не виконано рішень судів чи інших виконавчих документів. 29.12.2022 ним отримано копію відповіді на вищенаведену заяву, якою відмовлено у задоволенні заяви. Заявник вказує, що виконавчі провадження №16348635 та №20010548 завершені, жодних доказів наявності боргу за виконавчими провадженнями немає. Вважає, що дії державних виконавців порушують його конституційні права.

14.02.2023 до суду надійшов відзив на скаргу, у якому в.о. начальника Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказав, що скарга не підлягає до задоволення. Покликався при цьому на те, що на виконані у Миколаївському ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №16348635 про звернення стягнення на адміністративно-побутовий корпус (новий), «літ. Б-3» (цегла), загальна площа 1135,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер приміщення магазину НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 для задоволення вимог АТ «ОТП Банк» у розмірі: заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 255 130,92 доларів США, заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 10 740,94 доларів США, заборгованість за пенею в розмірі 49 420,41 грн., витрати на вчинення виконавчого напису в розмірі 1 700,00 грн., за вчинення виконавчого напису, що становить 265 871,86 доларів США та 51 120,41 грн., на користь АТ «ОТП Банк», у межах якого накладено арешт на майно, та завершено 26.10.2010 згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України 606-ХІV «Про виконавче провадження», який діяв на час вчинення виконавчої дії. Вказує, що виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання. Зазначив, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не передбачає скасування арешту накладеного на майно боржника, оскільки таке повернення не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених Законом. Проте є й інші підстави для зняття арешту з майна чи коштів, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», серед них: надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вказав, що у скарзі, поданій до суду, заявником не доведено підтвердження погашення суми боргу по виконавчому провадженні та не конкретизовано, яка бездіяльність державного виконавця оскаржується по суті. Державним виконавцем у даному виконавчому провадженні було дотримано усіх вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього, у судових засіданнях представником Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не заперечувалося щодо отримання 29.12.2022 ОСОБА_1 відповіді вих. №19.16-28/26090 від 21.12.2022 на його заяву від 06.12.2022.

22.03.2023 на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив, подана представником ОСОБА_1 адвокатом Гелемеєм Ю.М., який зазначив, що відзив дублює позицію, викладену у відповіді, яка долучена до матеріалів справи (лист від 21.12.2022). У такому відсутні інформація та докази, які б підтверджували необхідність тривалого арешту. Зазначив, що через наявність арешту, який досі накладений на майно ОСОБА_1 , права останнього порушуються, внаслідок чого він не має змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом скасування арешту. В обгрнутування наведеного покликався на висновок Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11. Додатково подав витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо стану виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , де даних щодо відкритих виконавчих проваджень, у яких стягувачем виступали б АТ «ОТП Банк» відсутні. Крім цього, у відзиві не зазначено про стягнення виконавчого збору. Вважає, що арешт стосовно ОСОБА_1 є невиправданим, а станом на сьогодні немає даних щодо необхідності існування такого.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися.

22.03.2023 представник заявника адвокат Гелемей Ю.М. подав заяву, у якій просив проводити розгляд скарги за їх відсутності, скаргу підтримав.

Представники Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явилися.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Одним із процесуальних питань, які суд може вирішувати у судовому засіданні, є розгляд скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця у порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до копії відповіді Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих. №19.16-28/26090 від 21.12.2022, встановлено, що на виконанні у Миколаївському ВДВС перебувало виконавче провадження №16348635 про звернення стягнення на адміністративно-побутовий корпус (новий), «літ. Б-3» (цегла), загальна площа 1135,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер приміщення магазину НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 для задоволення вимог АТ «ОТП Банк» у розмірі: заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 255 130,92 доларів США, заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 10 740,94 доларів США, заборгованість за пенею в розмірі 49 420,41 грн., витрати на вчинення виконавчого напису в розмірі 1 700,00 грн., за вчинення виконавчого напису, що становить 265 871,86 доларів США та 51 120,41 грн., на користь АТ «ОТП Банк», у межах якого накладено арешт на майно.

Виконавче провадження завершено 26.10.2010 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України №606-ХІV «Про виконавче провадження», який діяв на час вчинення виконавчої дії.

Виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання, однак державний виконавець не зняв арешт, накладений з метою виконання виконавчого документу.

06.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського ВДВС із заявою про зняття арештів з належного йому нерухомого майна у межах виконавчих проваджень №16348653 та №20010548. Відповіддю від 21.12.2022 у задоволенні його заяви про зняття арешту відмовлено. У частині заяви щодо зняття арешту у завершеному виконавчому провадженні №20010548 відповіді не отримав, арешт знято не було.

У попередньому судовому засіданні, у якому був присутній представник Миколаївського ВДВС, таким повідомлено, що ВП №20010548 також завершено.

Згідно витягу з АСВП щодо ВП №20010548, встановлено, що таке було відкрито 25.06.2010 та є завершеним.

Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) визначено перелік пілстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України №606-ХІV «Про виконавче провадження», який діяв на час вчинення виконавчої дії, а саме завершення виконавчого провадження №16348635, на який також посилається представник Миколаївського ВДВС, оскільки вказав, що вказане виконавче провадження завершено саме на підставі цієї норми Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч. 4 ст. 50 Закону України №606-ХІV «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22, вказав, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчих провадженнях №16348635 та №20010548 на стадії їх завершення під час повернення виконавчих документів стягувачу у 2010 році.

Скарга подана у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 06.12.2022 про зняття арешту поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом у судових засіданнях встановлено, що ВП №16348635 та №20010548 є завершеними. Матеріали ВП №16348635 знищено виконавчою службою.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника у завершених виконавчих провадженнях, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, з урахуванням висновків ВС у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У даному випадку відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у межах виконавчих проваджень №16348635 та №20010548 унеможливить у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна.

При цьому наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є неправомірним і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 450, 451, 452 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірними дії державних виконавців Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника, накладеного у виконавчих провадженнях №16348635, №20010548 щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати державних виконавців Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення (поновити порушене право) ОСОБА_1 шляхом зняття арешту, накладеного у виконавчих провадженнях №16348635, №20010548 щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Текст ухвали складено 22.03.2023.

Суддя Головатий А.П.