ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1164/23 Справа № 211/2160/22 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/2160/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Хейло Я.В.,

суддів - Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення способу участі у вихованні дитини, яке постановлено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення способу участі у вихованні дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 15.05.2015 року її син уклав шлюб з відповідачкою, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 10.05.2019 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( на теперішній час ОСОБА_2 ) розірвано.

Позивач зазначала, що між її сином та відповідачкою виникли неприязні відносини, вона не давала можливості спілкуватись з дитиною, у зв`язку з чим, він був вимушений звернутися до виконкому для встановлення способу спілкування з дитиною.

Рішенням виконкому № 401 від 18.11.2020 року ОСОБА_4 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, після рішення виконкому відповідач не давала синові позивача зустрічатися з донькою. Позивачці онуку для спілкування відповідач також не дає, не надає можливості приймати участь у її вихованні та житті, що порушує право позивача, як бабусі виховувати свою онуку, яка має рости в повноцінній сім`ї.

В зв`язку з вищевикладеними, позивач просила суд винести рішення, яким усунути їй перешкоди з боку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом визначення ОСОБА_1 можливості спілкування з онукою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітньої онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом: визначення днів побачень з малолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожну першу та третю суботу місяця з 10-00 год. суботи до 17-00 год. неділі з ночівлею в квартирі за адресою АДРЕСА_1 без участі матері, визначення ОСОБА_1 , щорічного виїзду за межі Дніпропетровської області з малолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період серпня місяці кожного року, терміном на 10 календарних днів на відпочинок та оздоровлення, без супроводу та дозволу матері дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення способу участі у вихованні дитини - задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом визначення ОСОБА_1 можливості спілкування з онукою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітньої онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом: визначення днів побачень з малолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 кожну першу та третю суботу місяця з 19-00 год. суботи до 17-00 год. неділі з ночівлею в квартирі за адресою АДРЕСА_1 без участі матері за попередньою домовленістю з матір`ю, враховуючи бажання дитини, стан її здоров`я, та інші істотні обставини, визначення ОСОБА_1 , щорічного виїзду за межі Дніпропетровської області з малолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , терміном на 10 календарних днів в будь-який літній місяць на відпочинок та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю, без її супроводу, враховуючи бажання дитини, стан її здоров`я, та інші істотні обставини.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 судовий збір в розмірі гривень 20 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.

Узагальнення доводів особи, які подали апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що син позивача не є стороною по справі, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, проте суд взяв до уваги рішення виконавчого комітету № 401 від 18.11.2020 року, яким батькові дитини встановлено спосіб участі та спілкування з малолітньої донькою ОСОБА_3 та зазначив у оскаржуваному рішенні, що відповідач онуку позивачці для спілкування не дає, чим порушує її права. Доказів того, що відповідач чинить перешкоди батькові у спілкуванні з донькою, позивач суду не надала.

Вважає, що після тривалої перерви у спілкуванні з дитиною, позивачці треба налагодити зв`язок з онукою, а не одразу вимагати ночівлі дитини у бабусі.

В оскаржуваному рішенні, а саме в резолютивній частині зазначено, що необхідно усунути перешкоди позивачу з боку відповідача у вихованні онуки, шляхом визначення позивачці можливості спілкування з онукою, проте, не вказано, яким чином має проходити спілкування.

На думку відповідача, судом першої інстанції неповно з`ясована обставина саме спілкування, враховуючи те, що дитина та бабуся тривалий час не бачились, а отже для початку необхідно налагодити спілкування дитини і бабусі шляхом телефонного зв`язку та інтернет - зв`язку, проте позивач вказане питання в позовних вимогах не зазначала, саме тому відповідач і не визнавала позову, оскільки такий натиск бабусі може негативно вплинути на дитину.

Вважає, що мати несе позачергову відповідальність за власну дитину, і вважає, що в умовах воєнного стану в країні, для дотримання безпеки для життя і здоров`я дитини, остання має залишитись вдома, тому визначений судом першої інстанції спосіб спілкування є таким, що суперечить інтересам дитини.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Примаков К.О. у засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради Березуцька Н.І. - проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 15.05.2015 року син позивача - ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2 (на теперішній час ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 , яка є онукою позивача ( а.с. 8,9).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2019 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 13-16).

Відповідачка ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_2 .

Рішенням виконкому № 401 від 18.11.2020 року ОСОБА_4 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено спілкування з донькою двічі на тиждень, тривалість зустрічей щосуботи з 10-00 год. до 19-00 год.. один день будній за домовленістю, місце зустрічей без обмежень, та за попередньою домовленістю з матір`ю, взимку у святкові дні - один тиждень , влітку - один тиждень. Позивачці онуку для спілкування відповідач не дає, не надає можливості приймати участь у її вихованні та житті дитини, що порушує право позивача , як бабусі виховувати свою онуку, яка має рости в повноцінній сім`ї.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради від 06 березня 2023 року щодо розв`язання спору про визначення порядку участі бабусі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , орган опіки повністю погоджується з порядком та способом участі бабусі у вихованні онуки, визначеними у рішенні суду, вважає, його таким , що відповідає інтересам дитини.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2022 року- залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2022 року - залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив перш за все з інтересів дитини, враховував її малолітній вік, стан здоров`я, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, та те, що дитина має постійне місце проживання, усталений режим дня та відпочинку, обставини справи, обсяг та зміст позовних вимог. Крім того, суд першої інстанції врахував, що відносини між сторонами напружені, зокрема, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні малолітньої онуки, що не суперечить інтересам дитини та з урахуванням її бажання. При цьому, суд наголошував, що законодавством передбачено право баби на участь у вихованні онуки. що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на відносини онуки з бабою. Крім того, з огляду на оголошений в Україні воєнний стан у зв`язку із агресією Російської Федерації проти України, участь позивача у спілкуванні і вихованні онуки має здійснюватися, перш за все, з дотриманням безпеки для життя і здоров`я дитини. Вимоги позивача про її участь у вихованні та спілкуванні з онукою суд вважав обґрунтованими, проте бажаний нею спосіб такої участі, а саме без згоди та домовленості з матір`ю, не у повній мірі відповідає інтересам дитини, її віковим та психоемоційним особливостям розвитку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, що: «Для врахування балансу інтересів у цій справі Верховний Суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини дає Верховному Суду підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом».

Подібні за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

У справі, яка переглядається апеляційним судом, спір стосується усунення перешкод у вихованні дитини та прав баби на спілкування зі своєю онукою, встановлення способу участі у вихованні дитини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції мотивоване необхідністю забезпечення якнайкращих інтересів дитини, отже, правильно встановивши фактичні обставини спору, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував положення Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, СК України й ухвалив обґрунтоване рішення по суті вирішення спору, яке відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 (баба) має право спілкуватися зі своєю онукою у силу положень статті 257 СК України.

Вирішуючи питання про графік спілкування позивача з онукою, суд врахував, що батьки не дійшли згоди щодо визначення у добровільному порядку способу спілкування та виховання з дитиною, наявний конфлікт між колишнім подружжям - батьками дитини, що створює перешкоди у вільному спілкуванні між онукою та бабусею.

Разом із цим, врахувавши інтереси малолітньої дитини та конкретні обставини саме цієї справи, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, правильно визначив порядок спілкування бабусі з онукою, оскільки такий забезпечує якнайкращі інтереси дитини.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач має право на безпосереднє спілкування з онукою, що буде як найкраще сприяти встановленню зв`язку та контакту дитини з бабусею, з огляду на це, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що для початку необхідно позивачці треба налагодити зв`язок з онукою, налагодити спілкування дитини і бабусі, шляхом телефонного зв`язку та інтернет - зв`язку, а не одразу вимагати ночівлі дитини у бабусі,оскільки такий натиск бабусі може негативно вплинути на дитину.

Проте, графік спілкування бабусі з онукою має уникати створення конфліктних ситуацій та дотримуватися режиму дитини та безпеки для життя і здоров`я дитини.

Посилання відповідача у скарзі на ті обставини , що вона не чинить перешкоди бабусі у спілкуванні з онукою судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються сукупністю зібраних по справі доказів, якім суд надав правову оцінку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що ні вона , ні її син не бачили дитину понад рік, не мають можливості привітати її зі святами, розмовляти з дитиною по телефону через те, що відповідач блокує їх дзвінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що спілкування з бабусею неможливо через військовий стан в України та дитини має залишитися вдома, також не спростовують правових висновків суду першої інстанції, оскільки право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що охоплює в тому числі і зв`язки між бабою та внуками не може бути обмежено у такій спосіб, як відсутність вільного спілкування , оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті дитини важливу роль.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, так як зводяться до незгоди з висновками суду по суті вирішення спору й до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, що не може бути правовою підставою для скасування судового рішення.

При цьому відповідні доводи не спростовують правильності зроблених судом висновків, які стосуються питання про встановлення порядку участі баби у вихованні онуки. У даному випадку необхідно керуватися виключно якнайкращими інтересами дитини, яка має право на побачення та спілкування з бабусею, що відповідає вимогам закону, проте забезпечення цього права повинно узгоджуватися з інтересами малолітньої дитини.

Крім того, судом першої інстанції вірно наголошено й про те, що сторони не позбавлені можливості у разі зміни вищевказаних обставин, які мають істотне значення у справі, вирішити питання про зміну порядку та способу участі у вихованні онуки.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що, з урахуванням установлених у цій справі обставин, не вбачається неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а зроблені судом першої інстанції висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у даній категорії справ, яка є сталою та сформованою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи обсяг дослідження доводів відповідача та їх відображення в судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: