ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1504/21

Провадження № 22-ц/4820/261/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача, відповідача, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/1504/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 травня 2022 року в складі судді Стасюка Р.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що вони з відповідачем з 25 вересня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2014 року. За час перебування в шлюбі з відповідачем, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати з матір`ю.

Позивачка вказувала, що відповідач з 2014 року жодним чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує матеріально. Крім того, відповідач не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, також не виявляє інтересу до його внутрішнього світогляду. ОСОБА_1 взагалі не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо участі у вихованні сина, всі питання щодо виховання, лікування та матеріального забезпечення сина вирішує тільки вона як мати дитини самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача.

Також позивачка посилалася, що в зв`язку з самоусуненням батька дитини від виконання своїх батьківських обов`язків, вона звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради із проханням розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача та надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина. Внаслідок чого, відповідачу було надано термін 6 місяців для налагодження стосунків з малолітнім сином. Однак, відповідач не скористався можливістю налагодження з дитиною стосунків, жодного разу з сином не зустрічався, не приходив, не телефонував і про зустріч не домовлявся. Крім того, відповідач не виконує належним чином аліментні зобов`язання, тому має заборгованість по сплаті аліментів, взагалі жодного разу фінансово не допомагав утримувати дитину. За ухилення від обов`язків щодо утримання дитини неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 просила врахувати суд, що вона створила нову сім`ю та зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , який обов`язки батька для сина перебрав на себе і успішно їх виконує, піклується про дитину, дбає про його фізичний духовний розвиток та здоров`я, допомагає в матеріальному утриманні і ОСОБА_3 сприймає його як свого батька.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 травня 2022 року позов задоволено, позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 грн витрат на професійну правову допомогу, а також 908 грн судового збору сплачених нею, при зверненні до суду, а всього, 3908 грн.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт вказує, що він любить свого сина та бажає приймати участь у його вихованні, піклуватися про нього, бажає дбати про його розвиток та здоров`я, спілкуватися з ним, проте після розірвання шлюбу позивачка мала до нього особисту неприязнь та намагалася це виразити через сина, забороняла бачитися та спілкуватися з дитиною, змінювала фактичне місце проживання, блокувала усі номери телефонів з яких він дзвонив. Через вказані дії він звертався із усними звернення до органу опіку та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради, які проводили із позивачкою профілактичні бесіди, проте ОСОБА_5 і надалі чинила перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Таким чином, вказує апелянт що відсутня його вина щодо ухилення від участі у вихованні сина. Також посилається апелянт, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він знаходився на лікуванні, у лікарні в місті Нетішин з якої був переведений до Хмельницької обласної лікарні де проходив лікування, тому був позбавлений можливості приймати участь в розгляді справи та висловити свою позицію щодо вирішення спору через стан здоров`я. На думку апелянта, рішення суду про позбавлення його батьківських прав відносно сина є передчасним та може бути прийнято лише в крайньому випадку при доведеності винної поведінки когось із батьків і в разі неможливості зміни такої поведінки, тому враховуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_6 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_5 - адвокат Козійчук О.І. подав відзив на апеляційну скаргу, вказує, що рішення суду є законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Посилається, що апелянтом не надано жодних доказів існування неприязного відношення до нього з боку позивачки чи умисного перешкоджання йому бачитися з дитиною. Натомість матеріали справи та встановлені в ході розгляду справи обставини, спростовують твердження відповідача про його бажання спілкуватися з дитиною. Відповідач був присутнім в засіданні органу опіки та піклування та вказував що не може виконувати свої батьківські обов`язки через перешкоди які чинить позивачка, тому рішенням органу опіки та піклування від 24 грудня 2017 року визначено способи у вихованні малолітнього сина та встановлені дні зустрічі дитини із батьком, однак батько так і не відвідував сина, не телефонував та ніяким чином ним не цікавився, що і було підтверджено в ході розгляду справи в суді першої інстанції. При таких обставинах сумнівними є твердження відповідача про неможливість знайти спосіб спілкування з сином, крім того, відповідачу відомо місце знаходження та перебування дитини. Також представник позивачки, звертає увагу суду, що ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, поводиться агресивно та становить небезпеку для дитини, про протиправну поведінку відповідача свідчить і неодноразове притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 липня 2014 року згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області.

Сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 квітня 2014 року з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 ..

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради №12/02-02-03/22 від 21.02.2022 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, хоча має реальну можливість їх виконувати, але не вчиняє відповідних дій.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, сторони по справі фактичного припинили шлюбні стосунки у 2014 року, дитина залишилася проживати з матір`ю, відповідач досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкувався з дитиною в необхідному обсязі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, належним чином не приймав участь у її вихованні, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав без його попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу.

Навпаки, згідно рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 14 грудня 2017 року № 587/2017 за заявою відповідача визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , зокрема встановлено дні зустрічей та особистого спілкування батька з дитиною, що свідчить про бажання відповідача налагодити спілкування з сином, хоча в подальшому таким правом відповідач в повній мірі не скористався.

Крім того, не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного матеріального утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).

Також в сукупності з іншими доказами суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 21 лютого 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_3 , так як даний висновок ґрунтується лише на підставі пояснень позивачки, її чоловіка, які є зацікавленими особами, актів обстеження житлових умов, довідкою про наявність заборгованості по аліментам, рішення суду про стягнення пені за несплату аліментів, обмеженнями щодо прав відповідача під час виконання судового рішення про стягнення аліментів, інформацією про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності в 2021 році за домашнє насильство щодо іншої дружини та злісну непокору працівникам поліції.

Як зазначено вище заборгованість по несплаті аліментів чи їх стягнення, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, так як і факти притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за правопорушення не пов`язані з вихованням сина.

Посилання позивачки на зловживання відповідачем алкоголем, в ході розгляду справи в суді першої інстанції не були підтверджені належними доказами, а разовий факт притягнення до адміністративної відповідальності за водіння в нетверезому стані не може свідчити про наявність в особи постійних проблем з алкоголем. В справі відсутні будь-які дані, що відповідач страждає хронічним алкоголізмом.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними, оскільки, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_7 , достатні підстави для застосування до нього крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, в тому числі і поданням апеляційної скарги на рішення суду, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з попередженням ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова