Провадження №2/523/1155/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.

за участю секретаря Каранфілової Я.Я.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2022 року до Суворовського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн. на кожну дитину щомісячно, також просила стягнути аліменти на утримання позивачки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно, до досягнення дітьми трирічного віку, та судові витрати..

Позов обгрунтовано тим, що діти проживають з позивачем з травня 2022 року подружні відносини між сторонами не склалися, відповідач проживає окремо, діти знаходяться на її утриманні, а відповідач уникає контактів з позивачем у добровільному порядку матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Оскільки фінансове становище позивача не дозволяє їй в повній мірі забезпечувати дітей всім необхідним, відповідач інших осіб на утриманні не має, працює помічником кухаря на судні, отримує стабільно високий дохід, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, тому позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом та вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей та дружини у вказаному розмірі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2022 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

29.11.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому відповідач азначив, що позивач разом з дітьми у травні 2022 року виїхала до Бельгії. До цього часу вони проживали разом, він займався вихованням дітей, забезпечував їх матеріально, надав позивачу дублікат своєї банківської картки, з якої слідує, що до 10.11.2022 року позивач постійно здійснює розрахунки на своє утримання та на утримання дітей (придбання продуктів, шопінг, здоров`я та красу, придбання одягу,товарів для дому, переказ коштів на власну картку позивача). Крім того, в Бельгії ОСОБА_5 отримує матеріальну допомогу в розмірі 1500 євро щомісячно на сім`ю з 2 дорослих і 2 дітей. Відповідач намагався спілкуватись з дітьми та позивачем, однак саме позивач забороняє зустрічі і спілкування з дітьми. На теперішній час відповідач не працює помічником кухаря на судні, у нього відсутня заробітна платня, яку зазначила позивач в позові, а тому відповідач позбавлений можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі та згоден виплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно вимогам законодавства України. Також зазначив, що згоден виплачувати 2600 грн щомісячно на утримання дружини до досягнення дітьми 3-х річного віку.

19.12.2022 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої, позивач вважає, що з роздруківок не можливо зробити висновок, що витрати вчинені позивачем на власні потреби та потреби дітей, оскільки не можливо ідентифікувати номер картки, з якої здійснювалися транзакції, що унеможливлює визначення обсягу наданої матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини. Крім того, картку, дублікат якої відповідач надав позивачу, тепер заблоковано. Крім того, позивач уточнила суму матеріальної допомоги, яку вона отримує від уряду Бельгії, а саме 750 євро, а не 1500, як вказував відповідач, оскільки з липня 2022 року його знято з обліку і його місцезнаходження позивачу не відоме. Крім того, матеріальну допомогу, яку ОСОБА_5 отримує у Бельгії, не можна вважати постійним доходом, оскільки ця допомога обумовлена статусом біженця і може бути в будь-який час припинена. Батьки позивача, які також проживають у Бельгії, фінансово підтримують її, що допомагає виживати в умовах які склалися.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги позивача в повному обсязі та просила їх задовольнити, надала розрахунок судових витрат, які позивач понесла у зв`язку з розглядом справи й просила їх стягнути з відповідача на користь позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позивача визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі прожиткового мінімуму на працездатних осіб, визначених станом на 01.01.2023 року й стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат понесених нею у даній справі в розмірі 2515, 25 грн., в решті вимог просив відмовити, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть прийматися судом до уваги .Крім того, зазначив, що відповідач щомісячно перераховую на рахунок матері позивача кошти на утримання дітей та дружини.

Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2008 року, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1660.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.02.2021 року, виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №85, позивач та відповідач являються батьками ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , батьками якого в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 , виданому 25.02.2021 р. Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №84, зазначені: батько- ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 .

На даний час діти знаходяться на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальної допомоги в достатньому обсязі на їх утримання не надає.

Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Судом також встановлено, що згідно інформації Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 02.01.2023 року, ОСОБА_4 18.11.2022 року видано диплом за посадою вахтовий помічник капітана суден валовою місткістю 500 і більше і він має статус «Дійсний»; 09.11.2022р. видано підтвердження робочого диплому за посадою загальний оператор ГМЗЛБ.

Згідно відомостей з роздруківок та виписок по рахунках ОСОБА_4 в АТ «КБ «ПриватБанк» станом на 03.03.2023 року, залишок на гривневому рахунку складає 88.8 грн.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 06.03.2023року, ОСОБА_8 останній раз перетинав кондон України 28.07.2021 року у напрямку «Київ-Франкфуркт», інша інформація відсутня.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з положеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від до 6 років: з 1 січня 2023 року - 2272 гривні, а прожитковий мінімум для працездатних осіб визначено на рівні 2684 грн.

Відповідно до законодавства України на батьків дітей: на ОСОБА_5 та на ОСОБА_4 покладено обов`язок утримувати дітей до досягненню ними повноліття.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Оскільки позивач не надала підтверджуючих доказів і розрахунків по щомісячним витратам на дітей, в матеріалах справи відсутні докази про працевлаштування відповідача та про розмір отримуваних ним доходів, а наявність довідки про видачу дипломів не підтверджує працевлаштування відповідача, суд при визначенні розміру аліментів враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини та рівність участі батьків у забезпеченні дітей.

Нормами ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, за наслідком дослідження вищезазначених доказів, здійснюючи їх аналіз в сукупності, приймаючи до уваги те, що діти проживають з матір`ю, виховуються позивачем, потребують матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на їх утримання, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, положення ст..141 СК України щодо рівності обов`язку батьків по утриманню дітей, матеріального становище відповідача, суд прийшов до переконання, що буде законним і справедливим стягнення аліментів на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 2272 грн. на кожну дитину, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітніх дітей.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст. 84 СК України).

При визначенні судом розміру аліментів на утримання дружини судом враховано, що позивач, здійснюючи догляд за дітьми, позбавлена можливості працевлаштування для забезпечення свого проживання та харчування, тоді як Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2684 грн.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.Згідно з ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Враховуючи встановлені обставини та вказані норми, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити та стягувати з ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 2684 грн до досягнення дітьми 3-х років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно розрахунку судових витрат, наданому представником позивача ОСОБА_1 , підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2515,25грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат у даній справі.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2977,20 грн.

Керуючись ст.ст.180, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206, 263-265, 354, 430 ЦПК України, cуд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2272 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.09.2022 року і до досягнення ними повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягувати з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ) аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2684,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми трирічного віку, починаючи з 29.09.2022 року і до 08.02.2024 року.

В решті позовних вимог - відмовити

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 2515,25 грн.

Стягнути з з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави в розмірі 2977,20 грн.

В силу ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Кузьміна

Повне рішення суду складено 10.05.2023р