ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Суми

Справа №589/2866/19

Номер провадження 22-ц/816/78/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рязанця Андрія Анатолійовича на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2022 року в складі судді Євдокімової О.П., ухваленого у м. Шостка, -

в с т а н о в и в :

04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про припинення права відповідачів на 1/12 частину квартири (по 1/24 кожного) АДРЕСА_1 та визнання права власності за позивачкою на вказану частку квартири.

Позов мотивовано тим, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме: заявниці належить 1/4 частина квартири, дітям позивачки по 1/4 частини квартири, а відповідачам по 1/24 частині кожному, тобто всього 1/12. У спірній квартирі зареєстрована та проживає лише заявниця і у червні 2019 року у неї виник намір обміняти житло, а оскільки вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю тому просить позов задовольнити.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Грошові кошти в сумі 16766,90 грн, перераховані позивачкою згідно квитанції від 01 березня 2019 року, на депозитний рахунок ТУДСА України в Сумській області, як компенсація за частку майна у зв`язку з припиненням права на спадкову частку, повернуто платнику.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Рязанець А.А. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того що частка відповідачів у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена у натурі. Крім того, відповідачка ОСОБА_3 є громадянкою Росії, тобто належне їй майно взагалі згодом може бути вилучене.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 5, 110-113), позивачка станом на 12 червня 2019 року зареєстрована у вказаній квартирі одна (т. 1 а.с. 8).

Ринкова вартість зазначеної квартири станом на 10 червня 2019 року становила 201322 грн (т. 1 а.с. 9).

Третій особі ОСОБА_4 належить 2/12 частки квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11, 110-113).

Третій особі ОСОБА_5 належить 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 110-113).

Крім того, за життя ОСОБА_6 успадкувала 1/12 частину спірної квартири, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 65, 65а), проте, як встановлено судом першої інстанції, свідоцтва про прийняття спадщини відповідачі не отримали і право власності на спірну частку квартири в передбаченому законом порядку не зареєстрували. Водночас, відповідачі мають право на 1/24 частку квартири кожний.

Згідно з технічним паспортом квартира АДРЕСА_1 розташована в багатоквартирному будинку, складається з трьох кімнат, загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м (т. 1 а.с. 6-7).

За даними технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_2 її частки не може бути виділена в натурі, оскільки є незначною та не відповідає умовам, що передбачені чинними будівельними нормами для самостійного об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 100).

За дорученням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області відповідачка ОСОБА_3 допитана іноземним судом у якому пояснила, що позов не визнає, іншого житла у власності не має (т. 1 а.с. 82).

Також ОСОБА_3 не визнала позов у відповідному запереченні (т. 1 а.с. 87-88).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів які б свідчили про право власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частку спірної квартири, не доведено технічної можливості поділу спірної квартири між співвласниками, як і не доведено що припинення права відповідачів на частку в спільному майні не завдають їм істотної шкоди. Крім того, не надано доказів, які б свідчили що відповідач ОСОБА_2 має інше житло крім успадкованої частки квартири, а також не надано будь-яких доказів розміру успадкованої ним частки квартири та що припинення права на частку у квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Щодо відповідачки ОСОБА_3 суд вказав, що не надано доказів щодо розміру її частки в спільній частковій власності, у зв`язку з чим суд не має можливості вирішити питання визнання її втратившою право власності на невизначену частку квартири. Таким чином, місцевий суд вважав вимоги позивачки необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню .

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18).

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи.

Водночас, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, місцевий суд, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивачкою не доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідачів у спільному майні шляхом компенсації вартості частини квартири.

Позивачка не довела, що припинення права власності на належну відповідачам 1/12 частку в спірній квартирі не завдасть останнім істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Доказів існування у відповідачів іншого житла позивачка не надала.

Доказів неможливості спільного володіння і користування спірною квартирою матеріали справи також не містять, а намір здійснити обмін квартири одним з її співвласників не є підставою для позбавлення інших співвласників прав на частку у цьому майні.

Непроживання відповідачів у квартирі, зокрема реєстрація їх місця проживання за іншими адресами, значення не має, оскільки сама по собі реєстрація місця проживання за іншою адресою не свідчить про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено без завдання істотної шкоди інтересам відповідачів та членам їх сім`ї.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування зазначеного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

В зв`язку з тим, що дана справа є незначної складності ч. 4 ст. 19 ЦПК України і є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рязанця Андрія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук