Провадження № 2/752/137/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.02.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ракоїд Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району», Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про визнання незаконними дій КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» в частині нарахування боргу в розмірі 34301,39 гривень по сплаті за житлово-комунальні послуги по кв. АДРЕСА_1 ; зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Голосіївському районі м.Києва» припинити нарахування боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги по кв. АДРЕСА_1 ; визнання незаконними дій КК «Центр комунального сервісу» по нарахуванню боргу в розмірі 34301,39 гривень по сплаті за житлово-комунальні послуги по кв. АДРЕСА_1 та зобов`язання КК «Центр комунального сервісу» припинити нарахування боргу та виключення з особистого рахунку ОСОБА_1 заборгованості в сумі 34301,39 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, пенсіонером, на її утриманні знаходиться син - інвалід з дитинства, який визнаний недієздатним і єдиним джерелом її доходу є пенсія.

Вона з сином проживає в кв. АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що в 1990 році відбулась аварія в будинку, внаслідок чого була пошкоджена її квартира. Після зазначеної події були скликана комісія з проведення технічної експертизи та надано висновок, що квартира аварійна та потребує капітального ремонту.

09.11.2005 р. їй була виділена матеріальна допомога в розмірі 3672 гривні для завершення ремонту та заміни сантехніки на підставі рішення координаційної ради за питань соціального захисту Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Кошти на ремонт 25.12.2005 р. були перераховані на рахунок КП «ЖЕО-110 Голосіївського району»

Протягом січня-березня 2006 року працівниками ЖЕО проводились ремонтні роботи, які були зроблені неякісно та не в повному обсязі, а крім того під час проведення ремонту допистили залиття квартири.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що не отримувала житлово-комунальні послуги в повному обсязі та необхідної якості, про що складались відповідні акти, ремонтні роботи так і не були завершені, натомість відповідачі нараховують суму заборгованості, розмір якої відображають в квитанціях, що стало підставою для відмови у призначення їй субсидії.

Дії відповідачів по нарахуванню заборгованості за ненадані, неякісно надані послуги позивач вважає неправомірними та просить суд позов задовольнити.

08.12.2017 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

13.03.2018 р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», як балансоутримувач, приступила до управління та виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у тому числі будинку за адресою: АДРЕСА_2 лише з 01.05.2015 р. До зазначеного періоду виконавцем послуг з утримання, технічного та санітарного обслуговування житлового фонду були комунальні підприємства Голосіївського району м.Києва, а саме будинок позивача обслуговувався КП «ЖЕО-110 Голосіївського району». КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» не є правонаступником КП «ЖЕО-110 Голосіївського району». Крім того, відповідач зазначає, що обробка та розподіл платежів від споживачів, які надійшли на розподільчий рахунок, формування та друк повідомлень по кожному особовому рахунку споживача проводить КК «Центр комунального сервісу». Також відповідач зазначає про неналежний спосіб захисту обраний позивачем, оскільки списання боргу за житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено.

КК «Центр комунального сервісу» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Концерн не є учасником відносин з надання житлово-комунальних послуг споживачам, не втручається в фінансово-господарську діяльність своїх учасників та не відповідає за їх зобов`язаннями, а створений з метою врегулювання майнових питань діяльності його учасників, координації та удосконалення їх роботи, створення оптимальних умов для контролю за вжиттям заходів, спрямованих на зменшення розмірів дебіторської та кредиторської заборгованості, Концерн проводить корегування особових рахунків споживачів виключно на підставі доручення підприємств, які надають житлово-комунальні послуг. Згідно даних бухгалтерії за особовим рахунком позивача станом на 27.03.2018 р. обліковується заборгованість в розмірі 33140,54 гривні.

27.03.2018 р. до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району», Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр».

12.06.2018 р. КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» подано письмові пояснення, в яких третя особа зазначає, що на підставі договорів, укладених з КП «ЖЕО-110 Голосіївського району», КК «Цетр комунального сервісу», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» КП ГІОЦ здійснює супроводження програмного забезпечення, яке виконавці послуг використовують при проведенні нарахувань обсягів та вартості житлово-комунальних послуг для споживачів послуг по фактичним даним наданим бухгалтерії підприємства, яке надає послуги, здійснювало та здійснює на замовлення друк рахунків для споживачів на сплату споживачами житлово-комунальних послуг. В КП ГІОЦ відсутня інформація щодо наявності чи відсутності у позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та інформація про період, за які вона виникла.

17.10.2018 р. Голосіївським районним судом м.Києва вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову, просила його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на неправомірне нарахування заборгованості відповідачами, зазначення цих відомостей в квитанціях.

Представник відповідача - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Комунальне підприємство не є належним відповідачем, і обставини, на які посилається позивач, а саме ненадання послуг, нездійснення ремонтних робіт, неякісне надання послуг існували до 01.05.2015 р., тобто до передачі будинку на баланс підприємства.

Представник відповідача - КК «Центр комунального сервісу», заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, оскільки списання заборгованості не передбачено чинним законодавством.

Представник третьої особи - КП ГІОЦ, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що КП ГІОЦ здійснює супроводження програмного забезпечення, яке виконавці послуг використовують при проведенні нарахувань обсягів та вартості житлово-комунальних послуг для споживачів по фактичним даним наданим бухгалтерією підприємства і самостійно не здійснює нарахування заборгованості, а також здійснює друк квитанцій на замовлення, а отже Комунальне підприємство не порушувало прав позивача.

Представник третьої особи - КП «ЖЕО-110 Голосіївського району» в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався.

Вислухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником особового рахунку по кв. АДРЕСА_1 .

В зазначеній квартирі вона проживає спільно з сином - ОСОБА_2 , який є інвалідом з дитинства та у визначеному порядку визнаний судом недієздатним.

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, пенсіонером.

Квартира, в якій мешкає позивач, перебуває у власності територіальної громади та на момент розгляду справи знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва».

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», як балансоутримувач, приступила до управління та виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у тому числі будинку за адресою: АДРЕСА_2 з 01.05.2015 р.

До зазначеного періоду виконавцем послуг з утриманн, технічного та санітарного обслуговування житлового фонду були комунальні підприємства Голосіївського району м.Києва, а саме будинок позивача обслуговувався КП «ЖЕО-110 Голосіївського району».

Відповідно до Акту, складеного комісією Печерської районної державної адміністрації м.Києва по обстеженню технічного стану будинків від 18.03.1993 р. № 5, квартира внаслідок пошкоджень потребує капітального ремонту.

На засіданні Координаційної ради з питань соціального захисту Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації від 09.11.2005 р. прийнято рішення про виділення ОСОБА_1 коштів для проведення ремонту квартири.

15.01.2006 р. між ТОВ «Українська енергетична академія» та КП «ЖЕО-110 Голосіївського району» укладено договір на ремонт картири АДРЕСА_1 .

Як встановлено в ході розгляду справи на час звернення позивача до суду ремонті роботи не були завершені в повному обсязі, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначаних обставин суду надано не було.

Судом також встановлено, що станом на 01.02.2016 р. за позивачем обліковується борг за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 34209,42 гривні.

Позивач зверталась до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, КП «ЖЕО-110 Голосіївського району», КК «Центр комунального сервісу», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва з заявами-претензіями щодо неналежного надання житлово-комунальних послуг, ненадання таких послуг, не проведення належного ремонту її квартири, не відшкодування завданої шкоди та не сплати компенсації за несвоєчасно проведений ремонт, нарахування плати за житлово-комунальні послуги в період не проживання, а також застосування неправомірних тарифів, починаючи з 01.01.2006 р.

Звертаючись до суду, позивач просить визнати неправомірними дії відповідачів щодо нарахування їй заборгованості за житлово-комунальні послуги, починачи з 01.01.2006 р. та зобов`язання припинити нарахування заборгованості та виключити відомості про це з квитанцій на оплату послуг.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка дає визначення термінів, що вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будників та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу.

Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін /тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, визначення виконавця житлово-комунальні послуги відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг тощо.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) Споживач має право:

1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг;

2) одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо;

3) на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг;

4) на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг;

5) на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством;

6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

7) отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт;

8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу ст.21 Закону виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів;

2) здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень;

3) підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором;

4) надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо;

5) своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період;

6) розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості;

7) утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством;

8) сплачувати споживачу компенсацію за перевищення встановлених термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному договором або законодавством;

9) вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт;

10) своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

Відповідно до положень ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

В силу положень ст.31 Закону порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

У разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Спосіб захисту, що визначається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має бути «ефективним» як у законі, так й на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєва проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Право визначення способу захисту порушеного покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем способу захисту порушеного права.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 462/5889/16-ц міститься правовий висновок, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Велика Палата Верховного Суду у п. 57 постанови від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Також, відповідно до практики ЄСПЛ (п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та п. 75 рішення від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02), в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). (Аналогічний за змістом висновок викладено у п.п. 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 910/3009/18).

У постанові від 31.08.2021 року у справі № 910/931/20 Верховний Суд звернув увагу на те, що, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року по справі № 916/1415/19.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання неправомірними дій відповідачів щодо нарахування заборгованості та зобов`язання припинити нарахування заборгованості і виключення таких відомостей з квитанцій не захистить порушене право позивача.

В силу положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач має право на здійснення перерахунку заборгованості у разі ненадання послуг або надання не в повному обсязі, неналежної якості за умови доведеності належним чином таких обставин.

Крім того, у разі неналежного утримання будинку, забезпечення його технічного ремонту, позивач не позбавлена права звернутись до балансоутримувача будинку з вимогами про проведення такого ремонту.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі положень ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачами.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району», Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя