ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2505/23 Справа № 199/2991/22 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2022 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого послався на те, що 30 вересня 2010 року між сторонами було укладено договір б/н, який містить в собі і положення кредитного договору, у вигляді Анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов і Правил надання банківських послуг, Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у встановлений договором строк, а також сплатити інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 10 січня 2022 року утворилась кредитна заборгованості в загальному розмірі 45075,46 гривень, з яких: 36024,01 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9051,45 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача означену заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати (а.с.1-3).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.120-123).

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2010 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір б/н банківського обслуговування, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Анкета-заява разом Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, пам`яткою клієнта і тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із таким договором надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав копію Паспорту споживчого кредиту, а також копії непідписаних відповідачем Витягу із Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витягу із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, останньому після оформлення карткового рахунку 08 квітня 2014 року встановлено кредитний ліміт, максимальний розмір якого встановлено 23 жовтня 2020 року в розмірі 49000 гривень.

Також судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору б/н банківського обслуговування від 30 вересня 2010 року відповідачу були видані позивачем кредитні картки з терміном дії до серпня 2012 року, грудня 2012 року, серпня 2014 року, липня 2015 року, січня 2018 року, вересня 2018 року, березня 2021 року, вересня 2023 року, січня 2024 року, березня 2024 року (картка № НОМЕР_1 ), серпня 2024 року.

Як слідує з виписки по картковим рахункам відповідача за зазначеними вище кредитними картками за період з 28 серпня 2006 року по 12 січня 2022 року, відповідач отримав від позивача обумовлені укладеним між сторонами договором б/н банківського обслуговування кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувався ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за договором б/н про надання банківських послуг від 30 вересня 2010 року станом на 19 квітня 2022 року нарахована позивачем в загальному розмірі 45075,46 гривень, з яких: 36024,01 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9051,45 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом.

При цьому відповідно до змісту вищевказаних розрахунку кредитної заборгованості та виписки по картковим рахункам відповідача слідує, що кредитна заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача фактично виникла, внаслідок зняття 29 квітня 2021 року в банкоматах за адресами м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького та по вул. Шолохова, 7 грошових коштів з кредитної картки відповідача № НОМЕР_1 грошових коштів на загальну суму 36526 гривень, які і утворили тіло кредиту, борг за яким майже в тому ж розмірі (36024,01 гривень) просить позивач стягнути з відповідача, а також неведені вище проценти за користування цим тілом кредиту.

В той же час, судом встановлено, що 29 квітня 2021 року о 15 годині 14 хвилин зі служби 102 до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від відповідача про те, що в той же день о 15 годині 13 хвилин ним було виявлено крадіжку невстановленою особою у супермаркеті «Варус», розташованому за адресою м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 9-А, барсетки відповідача з документами, банківською кредитною карткою. За даним фактом після подальших звернень відповідача до правоохоронних органів 20 травня 2021 року було розпочато кримінальне провадження №0000174 за ст.185 ч.1 КК України, яке постановою дізнавача від 30 травня 2021 року перекваліфіковано на ст.357 ч.1 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Викладене підтверджується копіями талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, витягу з ЄРДР, рапорту працівника поліції, повідомлення про початок досудового розслідування, доручення про проведення слідчих (розшукових) дій, постанови про внесення відомостей до ЄРДР щодо зміни кваліфікації кримінального правопорушення, листом дізнавача, постанов дізнавача за результатами розгляду клопотань потерпілого.

Крім того, судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідач невідкладно після виявлення ним крадіжки невстановленою особою у супермаркеті «Варус» його барсетки з кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк» та повідомлення про це поліції одразу ж 29 квітня 2021 року приблизно о 15 годині 20 хвилин звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» за коротким номером телефону 3700 і так само як і поліцію повідомив позивача про вказаний факт крадіжки та попросив заблокувати викрадену у нього кредитну картку. В подальшому 02 червня, 06 та 23 липня 2021 року відповідач після виявлення вказаного двома абзацами вище факту зняття з викраденої в нього кредитної картки грошових коштів на суму більше 36000 гривень звернувся до позивача з письмовими заявами щодо вирішення питання виникнення в нього необґрунтованої кредитної заборгованості. При цьому той факт, що грошові кошти з викраденої у відповідача кредитної картки на суму 36526 гривень були зняти не ним самим підтверджується отриманими в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000174 доказами фотофіксації зняття через банкомат грошових коштів з кредитної картки відповідача невстановленою особою жіночої статі, яка так зафіксована камерами відеоспостереження супермаркету «Варус», в якому, за твердженнями відповідача, і відбулась крадіжка серед іншого його кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк». Викладені обставини підтверджуються копіями фототаблиць з камер відеоспостереження супермаркету та фотофіксації банкомату, копіями листів відповідача на адресу позивача, копією листа АТ «Альфа-Банк» щодо надання органу досудового розслідування інформації щодо фотофіксації зняття коштів з картки відповідача № НОМЕР_1 , копією запиту органу досудового розслідування про надання запису з камер відеоспостереження. Наведені обставини не заперечувались стороною позивача, а тому вважаються встановленим судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України.

Разом з тим, стороною позивача лише заявлено, однак не подано суду жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідач повідомив PIN-код своєї кредитної картки невстановленим особам або ж своїми необережними, неумисними діями/бездіяльністю сприяв його розголошенню, іншим чином сприяв втраті (викраденню) його банківської кредитної картки, використанню PIN-коду або іншої інформації, що дає змогу ініціювати проведення платіжних операцій з викраденої кредитної картки.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що позивачем, як емітентом, не доведено вчинення відповідачем, як користувачем кредитної картки, дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, яка була викрадена у відповідача, а останній, виявивши зазначений факт крадіжки своєї кредитної картки, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа кредитної карткою відповідача та знятими за допомогою неї в банкоматі грошовими коштами, приймаючи до уваги, що заявлена до стягнення позивачем кредитна заборгованість за тілом кредиту виникла та нарахована відповідачу саме внаслідок згаданого зняття невстановленою особою через банкомат за допомогою викраденої у відповідача кредитної картки грошових коштів, суд приход до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» і в частині вимог про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2023цс16.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем 30 вересня 2010 року було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, судом першої інстанції було встановлено і факт користування відповідачем кредитними коштами банку, що підтверджується випискою по картковим рахункам відповідача.

Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції було також встановлено, що 29 квітня 2021 року о 15 годині 14 хвилин зі служби 102 до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від відповідача про те, що в той же день о 15 годині 13 хвилин ним було виявлено крадіжку невстановленою особою у супермаркеті «Варус», розташованому за адресою м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 9-А, барсетки відповідача з документами, банківською кредитною карткою. За даним фактом після подальших звернень відповідача до правоохоронних органів 20 травня 2021 року було розпочато кримінальне провадження №0000174 за ст.185 ч.1 КК України, яке постановою дізнавача від 30 травня 2021 року перекваліфіковано на ст.357 ч.1 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

Звертаючись до суду із дійсною апеляційною скаргою, банком зазначалося, що хоча відповідач і стверджує про викрадення речей, в той же час використання банківського додатку та здійснення з його допомогою платіжних операцій не було б можливе у разі якби останнім не було розголошено конфіденційних відомостей по пін-коду картки, що у свою чергу свідчить про відсутність останнього про звільнення останнього від відповідальності за здійснення спірних операцій.

Колегія суддів вважає вказані доводи апеляційної скарги безпідставними, зважаючи на те, що відповідач невідкладно після виявлення ним крадіжки невстановленою особою у супермаркеті «Варус» його барсетки з кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк» та повідомлення про це поліції одразу ж 29 квітня 2021 року приблизно о 15 годині 20 хвилин звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» за коротким номером телефону 3700 і так само як і поліцію повідомив позивача про вказаний факт крадіжки та попросив заблокувати викрадену у нього кредитну картку. В подальшому 02 червня, 06 та 23 липня 2021 року відповідач після виявлення вказаного двома абзацами вище факту зняття з викраденої в нього кредитної картки грошових коштів на суму більше 36000 гривень звернувся до позивача з письмовими заявами щодо вирішення питання виникнення в нього необґрунтованої кредитної заборгованості. При цьому той факт, що грошові кошти з викраденої у відповідача кредитної картки на суму 36526 гривень були зняти не ним самим підтверджується отриманими в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000174 доказами фотофіксації зняття через банкомат грошових коштів з кредитної картки відповідача невстановленою особою жіночої статі, яка так зафіксована камерами відеоспостереження супермаркету «Варус», в якому, за твердженнями відповідача, і відбулась крадіжка серед іншого його кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк». Викладені обставини підтверджуються копіями фототаблиць з камер відеоспостереження супермаркету та фотофіксації банкомату, копіями листів відповідача на адресу позивача, копією листа АТ «Альфа-Банк» щодо надання органу досудового розслідування інформації щодо фотофіксації зняття коштів з картки відповідача № НОМЕР_1 , копією запиту органу досудового розслідування про надання запису з камер відеоспостереження. Наведені обставини не заперечувались стороною позивача, а тому вважаються встановленим судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України.

Разом з тим, стороною позивача лише заявлено, однак не подано суду жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідач повідомив PIN-код своєї кредитної картки невстановленим особам або ж своїми необережними, неумисними діями/бездіяльністю сприяв його розголошенню, іншим чином сприяв втраті (викраденню) його банківської кредитної картки, використанню PIN-коду або іншої інформації, що дає змогу ініціювати проведення платіжних операцій з викраденої кредитної картки.

Колегія суддів зауважує, що з моменту коли відповідачу стало відомо про викрадення належного йому майна, останній здійснив всі залежні від нього дії з метою уникнення здійснення невстановленими особами шахрайських дій з використанням його персональних та банківських даних, тобто невідкладно звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також безпосередньо до банку з метою повідомлення про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення та необхідність блокування його банківського рахунку з метою унеможливлення здійснення шахрайських дій з його аккаунтом.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які безспірно доводять, що відповідач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, враховуючи недоведеність вини ОСОБА_1 , як підстави цивільно-правової відповідальності. В той же час, враховуючи, що з наявних в матеріалах справи доказах, зокрема з виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що хоча відповідач і користувався кредитними коштами банку, в той же час станом на 29.04.2021 року, тобто до заволодіння його банківськими даними та картками, заборгованості за кредитом не мав. Того ж дня, здійснив всі залежні від нього дії з метою уникнення шахрайського заволодіння грошовими коштами, зважаючи на те, що відповідачем здійснювалися всі залежні від нього дії з метою встановлення обставин правопорушення та унеможливлення невстановленими особами подальшого користування картковим рахунком відповідача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: