ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/734/23 Справа № 426/2808/21 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівська олія",
на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівська олія" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:
В вересні 2021 року до Сватівського районного суду Луганської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівська олія" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 16.06.1994 року він був прийнятий на посаду газоелектрозварювальника 5 розряду механічної майстерні Сватівського МЕЗу в порядку переводу з Хлібокомбінату РСС на підставі наказу №50-к від 10.06.1994 року. 02.07.1998 року по переводу зі Сватівського МЕЗу був прийнятий зварювальником ручної зварки 5 розряду механічної майстерні ЗАТ «Сватівська олія». В період з 02.07.1998 року по 16.08.2021 року працював на різних посадах на ЗАТ «Сватівська олія», а після перейменування - ТОВ «Сватівська олія». Останнє його місце роботи - апаратник-екстракторник 5 розряду (підмінний) екстракційного цеху олійно-екстракційного виробництва ТОВ «Сватівська олія». 31.07.2021 він уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки. Відповідно до Витягу із Наказу №218 від 31.07.2021 року командира військової частини він призначений наказом від 31.07.2021 року №177-РС на посаду номера обслуги 2 самохідної артилерійської гармати 2 самохідно-артилерійського взводу 6 самохідно-артилерійської батареї 2 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ВОС -136533А та зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.Про укладання ним контракту про проходження військової служби відповідача було повідомлено листом №123 від 11.08.2021 року ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до Наказу №2075-к- від 16.08.2021 року він був звільнений з посади апаратника-екстракторника 5 розряду (підмінний) екстракційного цеху олійно-екстракційного виробництва ТОВ «Сватівська олія» відповідно до п.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку зі вступом на військову службу на підставі листа №123 від 11.08.2021 року ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що наказ №2075-к від 16.08.2021 року по ТОВ «Сватівська олія» про звільнення винесений незаконно, з порушенням існуючих норм трудового права, конституційних прав на працю, а тому є таким, що підлягає скасуванню, оскільки оскаржуваний наказ було винесено з порушенням діючого законодавства, зокрема п.3 ст. 36, ст. 119 КЗпП України та ч.2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Тому позивач просить поновити строк на звернення до суду за захистом своїх трудових прав, а саме: оскарження Наказу №2075-к- від 16.08.2021 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Сватівська олія» №2075-к- від 16.08.2021 року про звільнення його з посади апаратника-екстракторника 5 розряду (підмінний) екстракційного цеху олійно-екстракційного виробництва ТОВ «Сватівська олія» відповідно до п.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із вступом на військову службу. Поновити його на посаді апаратника-екстракторника 5 розряду (підмінний) екстракційного цеху олійно-екстракційного виробництва ТОВ «Сватівська олія» з 16.08.2021. Стягнути з ТОВ «Сватівська олія» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.08.2021 р. до часу винесення рішення по справі та судові витрати по справі.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівська олія" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ Сватівська олія № 2075-к - від 16 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді апаратника-екстракторника 5 розряду (підмінний) екстракційного цеху олійно-екстракційного виробництва у ТОВ "Сватівська олія" з 16 серпня 2021 року.

Стягнуто з ТОВ "Сватівська олія" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 35 421 грн. 90 коп. (тридцять п`ять тисяч чотириста двадцять одну грн. 90 коп.) без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.

Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнуто з ТОВ "Сватівська олія" на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Стягнуто з ТОВ "Сватівська олія" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Сватівська олія на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року просить скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25.11.2021 року по справі № 426/2808/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Сватівська олія та ухвалити нове рішення по справі № 426/2808/21 в якому в позовних вимогах ОСОБА_1 до ТОВ Сватівська олія відмовити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Сватівська олія на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2010 року позивач ОСОБА_1 прийнятий в порядку переведення на підприємство відповідача ТОВ «Сватівська олія» на посаду апаратника-екстракторника 5 розряду екстракційного цеху МЕП, 22.06.2021 року згідно наказу №1561-к від 16.06.2021 позивач був переведений на посаду апаратника-екстракторника 5 розряду (підмінний) екстракційного цеху олійно-екстракційного виробництва, що підтверджується копіює трудової книжки НОМЕР_3 .

16 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звільнений з посади апаратника-екстракторника 5 розряду (підмінний) у зв`язку із вступом на військову службу на підставі п.3 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копіює наказу ТОВ «Сватівська олія» №2075-к- від 16.08.2021 року та копіює трудової книжки НОМЕР_3 .

Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу від 31.07.2021 року позивачем та міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження служби строком на три роки.

З Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2021 за №218 вбачається, що позивач ОСОБА_1 був призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2021 року №177-РС на посаду номера обслуги 2 самохідної артилерійської гармати 2 самохідно-артилерійського дивізіону 6 самохідно-артилерійської батареї 2 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ВОС -136533А з 31 липня 2021 року та зарахований до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.

На підприємство відповідача було надіслано лист ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.08.2021 року № 123, у якому зазначено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №218 від 31.07.2021 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини та відповідно до ст.119 КЗпП України за працівниками прийнятими на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, також додано копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №218 від 31.07.2021.

Відповідач надіслав за місцем проживання позивача у м.Сватове письмове повідомлення про розірвання трудового договору відповідно до п.3 ст. 36 КЗпП України та копію оскаржуваного наказу про звільнення позивача від 16.08.2021. Згідно трекінгу ПАТ «Укрпошта» по відправленню №923 даний лист був вручений 18.08.2021 року.

Згідно поданої заяви позивачем від 20.08.2021 року підприємство відповідача надіслало 10 вересня 2021 року позивачу трудову книжку / трекінг поштового відправлення 974. Згідно трекінгу ПАТ «Укрпошта» по відправленню №974 даний лист був вручений 14.09.2021 року.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 1 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України від 2 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України.

На позивача поширюються гарантії, визначені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України. Гарантії, передбачені, зокрема частиною третьою статті 119 КЗпП України, надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а, отже, при звільненні з роботи були порушені права позивача та відповідно оскаржуваний наказ про звільнення позивача не ґрунтується на законі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19).

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звільнений незаконно і має бути поновлений на посаді апаратника-екстракторника 5 розряду (підмінний) екстракційного цеху олійно-екстракційного виробництва у ТОВ «Сватівська олія» з 16 серпня 2021 року, у зв`язку з чим відповідно до ст.235 КЗпП України, він має право на отримання середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Рорзділу 11 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з довідкою ТОВ «Сватівська олія» №550 від 11.10.2021, яка надана відповідачем на виконання ухвали суду першої інстанції від 24.09.2021, середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 за останні два місяці роботи (червень 2021 р., липень 20221 р.) становить 498 грн. 90 коп.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що розмір середньої заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу за період з 16.08.2021 року по 24.11.2021 року становить 35 421 грн. 90 коп., виходячи з середньоденного заробітку позивача 498 грн. 90 коп. згідно довідки відповідача від №550 від 11.10.2021 року, а тому вказана сума підлягає стягненню без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків з відповідача на користь позивача.

Щодо передбаченого ст.233 КЗпП України строку звернення до суду, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст.233 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Позивач був звільнений 16 серпня 2021 року, трудову книжку отримав 14.09.2021 року. Копія наказу про звільнення була направлена відповідачем позивачеві поштою та згідно трекінгу ПАТ «Укрпошта» по відправленню №923 поштове відправлення вручене 18.08.2021 року. Виходячи з даної дати, то останній день місячного строку звернення до суду є 18 вересня 2021 року, тобто вихідний день ( субота), тому останнім днем строку звернення до суду є понеділок 20 вересня 2021 року.

Позивач подав позовну заяву про поновлення на роботі до суду першої інстанції 20 вересня 2021 року, тобто в останній день строку.

Отже, позивач звернувся до суду першої інстанції за вирішенням трудового спору у справі про звільнення у місячний строк визначений ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі ОСОБА_1 , судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки строк на звернення до суду за захистом своїх прав позивачем не пропущено, позивач був звільнений в порушення вимог трудового законодавства й вимоги про його поновлення на роботі підлягають задоволенню, а за таких обставин й вимоги про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сватівська олія - залишити без задоволення.
Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова