ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 року м. Чернівці
Справа № 727/4657/19

Провадження №22-ц/822/12/23

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Собчук І.Ю.,

учасники справи:
позивачі Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці, в інтересах яких діє Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону,

відповідачі Чернівецька міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа Головне управляння Держгеокадастру у Чернівецькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, та ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Чебан В.М.,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, звернувся до суд з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Головне управляння Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що МОУ та КЕВ м. Чернівці, маючи відповідні правомочності для захисту інтересів держави відносно оспорюваної земельної ділянки, основне призначення якої - для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за захистом до суду не звернулися, надані їм повноваження не використовували, інших заходів з метою забезпечення визнання недійсними незаконних рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку, оформлену на праві приватної власності, не вжили.

Вказані обставини, як зазначено в позові, свідчать про здійснення МОУ та КЕВ м. Чернівці захисту інтересів держави неналежним чином, що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. А тому, у даному випадку, потребують захисту майнові інтереси держави у сфері земельних відносин, оскільки спірна земельна ділянка є власністю держави, а її незаконне володіння та користування іншими особами порушує економічні інтереси держави, позбавляє її права користування належним їй майном.

Посилався на те, що заступник військового прокурора гарнізону діє згідно з п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, а саме, звернувся до суду з позовом в інтересах держави - МОУ та КЕВ м. Чернівці як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки вказані органи належним чином не здійснюють захист інтересів держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Зазначав, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею Серії Б №037683 Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району 01 березня 1980 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

24 вересня 2018 року комісією спеціалістів виявлено, а начальником КЕВ м. Чернівці складено Акт про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони або нерухомого військового майна військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9000 га.

Згідно з указаним актом при проведення геодезичних робіт з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки виявлено частину земельної ділянки приватної форми власності з кадастровим номером :14:002:1090, що належить ОСОБА_1 , яка знаходиться на території земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 орієнтовною площею 0,0609 га, тим самим, перешкоджаючи виготовленню правовстановлюючих документів та присвоєнню кадастрового номера вказаній земельній ділянці.

Також вказував на те, що 04 червня 2016 року рішенням ЧМР 64 сесії VI скликання № 1628 ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а 31 серпня 2015 року рішенням ЧМР 68 сесії VI скликання № 1706 ОСОБА_2 затверджено проект відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :14:002:1090) з визначенням цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Стверджував, що передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України та КМУ, а тому вважає незаконним рішення ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706, в результаті якого в подальшому було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки зазначені правочини були здійснені без такої згоди.

Рішенням ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706 та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року Серії за № НАР558917/реєстровий № 8741 - прямо і суттєво порушуються права та інтереси держави як власника вказаних земель. Останні є незаконними та підлягають визнанню їх недійними з огляду на вищезазначене.

Спірна земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони та за формою власності - до державної власності.

Частина земельної ділянки за кадастровим номером :14:002:1090, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі МОУ та перебуває на праві постійного користування КЕВ м.Чернівці відповідно до державного акту на право користування землею від 01.03.1980 року Б №037683, площею 0,0609 га.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним п.34 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань»; визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 01 жовтня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки Серії та номеру НАР558917/реєстровий № 8741, в частині відчуження земельної ділянки площею 0,0609 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1090), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони та дійшов висновку, що для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони, має бути як наявність згоди МОУ, так і рішення розпорядника земель державної власності КМУ, а будь-яких відомостей відносного того, що КМУ чи МОУ було надано згоду на передачу в комунальну власність земельної ділянки площею 0,0609 га військового містечка № НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.
Вилучення частини спірної земельної ділянки площею 0,0609 га з державної власності, що віднесена до земель оборони, і передання зазначеної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 , яка в подальшому продала зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 , не належало до повноважень Чернівецької міської ради, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у власності Чернівецької міської ради.
Вважає, що прокурором обрано належний спосіб захисту порушеного права, що у випадку задоволення призведе до поновлення порушеного права.
Не пред`явлення позивачем вимоги до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки вимоги щодо визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна з чужого незаконного володіння не є нерозривно пов`язаними між собою.
Відзив на апеляційну скаргу від Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону не надходив.
Крім того, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, також подала заперечення на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2022 року.
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2022 року та прийняти нову про відведення експерта ОСОБА_3 від участі у розгляді справи №727/4657/19, змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року.
Посилається на те, що з резолютивною частиною рішення погоджується повністю, однак вважає, що встановлюючи обставини, суд в рішенні неправильно застосував норми матеріального права, припустився порушення норм процесуального права, неповно з`ясував обставини справи, що призвело до помилкового встановлення обставин.
Зазначає, що суд залишив поза увагою, що зазначений технічний звіт виконаний в умовній системі координат без прив`язки до державної чи місцевої системи координат, що унеможливлює відновлення меж в натурі на місцевості. Крім того, схема прив`язки меж до твердих контурів чи координати межових знаків, а також межові знаки і огорожа на місцевості відсутні, що унеможливлює їх відновлення.
Вважає, що висновок судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 29 березня 2021 року є недостовірним та недостатнім. При виготовлені висновку експертом порушено вимоги п.п. 4.13, 4.15 Інструкції «Про призначення та проведення судової експертизи та експертних досліджень», а саме: у дослідницькій частині висновку відсутній докладний опис проведення експертом досліджень, жодної конкретики, немає відомостей про стан об`єкту дослідження, які методи (методики) дослідження застосовувались, фототаблиці, схеми, зображення не засвідчені печаткою установи.
Суд першої інстанції неправомірно ухвалою від 26 квітня 2022 року відмовив у задоволенні заяви про відвід експерта ОСОБА_3 . Суд знехтував факт, що ОСОБА_3 працював в КЕВ м. Чернівці в період з 21 грудня 2016 року по 20 березня 2018 року на посаді інженера та виконував обов`язки інженера-землевпорядника. А тому він був прямій залежності від роботодавця (позивача), а відтак, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 38 ЦПК України, не міг брати участі в справі та підлягав відведенню.
Вважає, що суд мав би відмовити у задоволенні позову у зв`язку з недоведенням порушеного права.
Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку просить залишити без задоволення.
Зазначає, що спірну земельну ділянку можна ідентифікувати на місцевості, а спосіб захисту порушеного права дозволяє реально поновити порушені майнові права держави у сфері земельних відносин шляхом скасування на підставі рішення суду за позовом прокурора відповідного запису державного реєстратора та фактичного витребування спірної земельної ділянки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Позивачем (прокурором) не було заявлено суду відповідної позовної вимоги до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння, що з огляду на викладене, вказує на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що п.3 рішення «Суженного исполкома Черновицкого обласного Совета депутатов трудящихся» від 28.11.1952 року №31-09016 Чернівецькому гарнізону було передано земельні ділянки в натурі для потреб оборони (т.1 а.с.18-19).
17 жовтня 1978 року рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району» було затверджено складені матеріали про видачу державних актів на право користування землею. Вирахування площ здійснювалось за координатами, ув`язка теодолітних ходів проводилась замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ було передано ряд земельних ділянок (об`єктів), серед яких об`єкт № 36 площею 5,9 га (т.1 а.с.150-151).
Відповідно до Державного акту на право користування землею Серії Б №037683 від 01 березня 1980 року та Плану границь землекористування Чернівецької КЕЧ району, що є додатком до зазначеного акту, Чернівецькій КЕЧ району була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаному плані землекористування відображено також частину спірної земельної ділянки відповідної конфігурації площею 0,9 га (т.1 а.с. 20-24).
Згідно з Геодезичним журналом і абрисом теодолітної зйомки Чернівецької КЕЧ району Чернівецьким філіалом «Укрземпроекту» було встановлено межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 152-154).
Конфігурація і межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 визначені у відомості вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № 36 Чернівецької КЕЧ району від 06.08.1977 року та протоколом закріплення меж землекористування Чернівецькою КЕЧ району від 11.10.1978 року (т.1 а.с.155-157).
Згідно з Технічним звітом Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26 лютого 1981 року останнім було встановлено конкретні межі землекористування Чернівецької КЕЧ на земельні ділянки, до складу яких входила і спірна земельна ділянка (т.1 а.с. 150).
Відповідно до акту прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 20.11.1996 № 18, затвердженого начальником КЕУ ПРКВО В. Мироновичем 09.09.1997 року та прийнятого начальником Чернівецької КЕЧ району 20.11.1997 року, вбачається факт передачі 5 га земель військового містечка № НОМЕР_1 без будівель від Чернівецької КЕЧ району у комунальну власність. Також відповідно до вказаного акту та схеми, що є додатком до нього, в користуванні Чернівецької КЕЧ району залишається ще 0,9 га земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 165-167).
Згідно з Витягом з Директиви МОУ від 20.04.2005 № Д-322/1/010 КЕВ м.Чернівці є правонаступником Чернівецької КЕЧ району (т.1 а.с.149).
З відомості розбіжностей в обліку земельних ділянок, які рахуються за МОУ по КЕВ станом на 01.04.2018 року (Форма 405Б) вбачається, що за МОУ рахується земельна ділянка в/м АДРЕСА_3 площею 0,9 га (т.1 а.с. 158-164).
Вказане підтверджується Листом ГУ ДГК у Чернівецькій області з додатками від 26.03.2019 року № 0-24-0.21-1278/2-19, відповідно до змісту якого за КЕВ м. Чернівці рахується земельна ділянка в/м АДРЕСА_3 площею 0,9 га, яка обліковується за МОУ на території Чернівецької області та потребує внесення до Державного земельного кадастру (т.1 а.с. 211-213).
04.06.2015 року рішенням Чернівецької міської ради 64 сесії VI скликання № 1628 ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 27).
Відповідно до рішення Чернівецької міської ради 68 сесії VI скликання від 31.08.2015 року № 1706 ОСОБА_2 затверджено проект відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :14:002:1090) з визначенням цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 28).
Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.10.2015 року НАР558917/реєстровий № 8741, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельну ділянку, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за кадастровим номером :14:002:1090, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с. 206).
Відповідно до листа в/ч НОМЕР_2 від 14.06.2019 року № 409 площа земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , яка залишилась у користуванні КЕВ м. Чернівці, як правонаступника Чернівецької КЕЧ району, 0,6532 га, а не 0,9 га (т.1 а.с.196-204).
Згідно з Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 24.09.2018 року внаслідок перевірки комісією КЕВ м. Чернівці 24.09.2018 року було виявлено самовільне зайняття земель оборони ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,0634 га внаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у її приватній власності (кадастровий номер :14:002:1090) (т.1 а.с.24-26).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 19 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року № 1706, передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Частинами першою та другою статті 84 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року № 1706, передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до статті 141 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою відбувається через добровільну відмову землекористувача від даної земельної ділянки.
Згідно з частинами 3, 4 статті 142 ЗК України відмова від користування земельною ділянкою відбувається через подання спеціальної заяви про відмову землекористувача до власника земельної ділянки.
Відповідно до підпункту «а» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються, зокрема, розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які належали до земель оборони.
Особливості правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої (станом на час прийняття спірного рішення ради) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.
Відповідне регулювання міститься також у статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» (у відповідній редакції), за змістом якої землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України (стаття 2 наведеного Закону).
Порядок використання земель оборони та особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.
До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
За статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок, за статтею 9 вказаного вище Закону відноситься до повноважень КМУ.
Статтею 13 ЗК України визначено, що повноваження щодо розпорядження землями державної власності відноситься виключно до повноважень КМУ.
Пунктами 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб ЗСУ (наказ МОУ № 483 від 22.12.1997), за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб ЗСУ, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 ЗК України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва ЗСУ.
Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» визначено вичерпний перелік видів використання земель оборони в господарських цілях. При цьому, відчуження земельних ділянок віднесених до земель оборони може відбуватися виключно у порядку передбаченому вказаним Законом.
Згідно з пунктом 5.14 Положення про організацію Квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 липня 2013 року № 448, фонди військових містечок та земельні ділянки, обліковуються у КЕВ.
У справі, що переглядається, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у 1980 році Чернівецькому КЕЧ району та території м. Чернівці видано державний акт на право користування землею серії Б№ 037683 в безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний державний акт серії Б№ 037683 є чинним.
Істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особами є отримання згоди на це Міністерства оборони України, яка у цьому випадку відсутня.
Натомість відповідач, за відсутності дотримання встановленого законодавством порядку розпорядився землями оборони.
Ураховуючи правовий режим спірної земельної ділянки оборонного значення, оскаржуване рішення порушує охоронювані законом права позивача на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно з частиною першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20).
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20).
У даній справі позов пред`явлено Заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, який просив визнати недійсним п.34 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань»; визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 жовтня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки Серії та номеру НАР558917/реєстровий № 8741, в частині відчуження земельної ділянки площею 0,0609 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1090), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тобто у зв`язку з незаконними, на думку позивача, діями відповідачів, які як наслідок призвели до незаконного заволодіння земельною ділянкою державної власності відповідачем ОСОБА_1 .
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та інші.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вилучення спірної земельної ділянки з державної власності, що віднесена до земель оборони та відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року перебуває у постійному користуванні КЕВ м.Чернівці, і передання зазначеної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 , яка в подальшому продала зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 , не належало до повноважень Чернівецької міської ради, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у власності Чернівецької міської ради. Державний акт на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року є чинним та судом не скасований.
Однак у справі, що переглядається, задоволення позовних вимог позивачів про визнання недійсним рішення Чернівецької міської ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , та подальше відчуження цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, не призведе до поновлення прав позивачів, відновлення володіння, користування або розпорядження цим зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивачів, яке потребуватиме додаткових засобів захисту.
Виходячи з обставин цієї справи, належним способом захисту позивачів буде звернення до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння земельною ділянкою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неефективність обраного позивачем способу захисту свого цивільного права.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту не може бути ефективним для захисту його майнових інтересів та не призведе до відновлення порушеного права позивачів на належне їм майно спірну земельну ділянку. Між позивачами та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини щодо спірної земельної ділянки, відтак належним способом захисту прав позивачів буде використання тільки речово-правових способів захисту.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 міститься заперечення на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про відвід експерта ОСОБА_3 з тих підстав, що він працював в КЕВ м. Чернівці в період з 21 грудня 2016 року по 20 березня 2018 року, а тому підлягав відводу.
Так, в матеріалах справи міститься висновок судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського НДІСЕ №48/20-29 від 29 березня 2021 року, виконаний експертом ОСОБА_3 (Т.2 а.с.191-198).
З довідки КЕВ м. Чернівці №576/559 від 05 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 працював в КЕВ м. Чернівці на посаді інженера з 21 грудня 2016 року по 20 березня 2018 року та виконував посадові обов`язки інженера-землевпорядника.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 38 ЦПК України експерт або спеціаліст, крім того, не може брати участь у розгляді справи, зокрема, якщо він перебував або перебуває в службовій або іншій залежності від учасників справи.
З огляду на те, що обставини, на які посилається представник відповідача, не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості експерта, зокрема, перебування експерта в службовій залежності від учасника справи, враховуючи, що висновок експерта складений в березні 2021 року, тоді як ОСОБА_3 працював КЕВ м. Чернівці до березня 2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про відвід експерта ОСОБА_3 .
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційні скарги Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, та ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, який діє в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року та ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 09 лютого 2023 року.

Головуючий І.М. Литвинюк
Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк