Номер провадження: 22-ц/813/832/23
Справа № 501/828/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Петрюченко М.І., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії заступника начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса Донкоглова П.П., заінтересована особа ОСОБА_3 , про визнання незаконними дій та скасування постанов,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Донкоглова П.П. (заінтересована особа: ОСОБА_3 ) про визнання незаконним дій та скасування постанов, згідно якої просив суд:

- скасувати Постанову заступника начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Донкоглова П.П. від 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу;

- скасувати акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесений 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 заступником начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Донкогловим П.П.;

- визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Донкоглова П.П. щодо нездійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасувати постанову про повернення виконавчого документа №501/532/16ц, виданого 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 237 620,56 грн., винесену 08.11.2018 року заступником начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Донкогловим П.П. (ВП №52903408).

Скарга була вмотивована тим, що на виконанні Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі Чорноморський ВДВС) перебувало зведене виконавче провадження ВП №52923546, до якого 18.11.2016 року було приєднано виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 237 620,56 грн. за виконавчим листом №501/532/16ц, виданим 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області.

06.12.2018 року після ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження стягувачу ОСОБА_2 стало відомо, що заступником начальника Чорноморського ВДВС Донкогловим П.П. 08.11.2018 року було винесено Постанову про повернення стягувачу виконавчого документу, а саме виконавчого листа №501/532/16 ц, виданого 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважав, що дана постанова про повернення виконавчого документу винесена заступником начальника Чорноморського ВДВС з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та має бути скасована, оскільки при проведенні виконання ОСОБА_4 були допущені порушення.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 січня 2021 року скарга ОСОБА_2 була задоволена (т.2, а.с.220-228).

Скасовано постанову заступника начальника Чорноморського ВДВС від 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Скасовано акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесений 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 заступником начальника Чорноморського ВДВС Донкогловим П.П. (нова назва Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 20.01.2021 року та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.3, а.с.1-4).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі стягувач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Земщук О.С. (т. 3, а.с. 41, 77-81).

Також у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 01.03.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 09.03.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже 2 роки (т.3, а.с. 18), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2016 року ОСОБА_2 поштою відправив до Чорноморського ВДВС виконавчий лист №501/532/16ц, виданий 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі - 237 620,56 грн. та судового збору у розмірі 1266,00 грн.

18.11.2016 року до зведеного виконавчого провадження ВП №52923546 про стягнення з ОСОБА_3 грошових сум, яке перебувало на виконанні Чорноморського ВДВС, було приєднано виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі - 237 620,56 грн. за виконавчим листом №501/532/16ц, виданим 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області.

17.10.2016 року було винесено постанову про приєднання до зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 272384,64 грн., за виконавчим листом № 501/520/16-ц, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 07.10.2016 року. Також проведено опис майна боржника, а саме 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

02.11.2017 року ОСОБА_2 подав до Чорноморського ВДВС заяву щодо бажання здійснити авансування витрат з проведення оцінки належного боржнику майна. Натомість 08.11.2017 року йому було направлено лист Чорноморського ВДВС про ознайомлення з оцінкою майна боржника, про наявність якої йому стало відомо 20.11.2017 року.

Оскільки описане майно боржника, яке було виставлено на торги 02.05.2018 року, які не відбулися, то цього ж дня ОСОБА_2 подав до Чорноморського ВДВС заяву про бажання залишити нереалізоване з прилюдних торгів майно боржника за собою.

Через місяць, а саме 04.06.2018 року ОСОБА_2 ще раз подав заяву до Чорноморського ВДВС про своє пріоритетне право, над іншим стягувачем однієї черги, залишити нереалізоване з прилюдних торгів майно боржника за собою, оскільки виконавчий лист ним було направлено до Чорноморського ВДВС 04.10.2016 року. Разом з тим, виконавчий лист ОСОБА_1 було видано судом пізніше, а саме 07.10.2016 року.

Однак, 05.07.2018 року заступником начальника Чорноморського ВДВС Донкогловим П.П. складено Акт про передачу майна боржника ОСОБА_1 , а 10.07.2018 року винесено постанову про передачу майна боржника стягувачу ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, 08.11.2018 року було винесено постанову про завершення виконавчого провадження за його виконавчим листом та повернення виконавчого листа.

Посилаючись на те, що 17.12.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Чорноморського ВДВС з відповідною скаргою, на яку 05.03.2019 року отримав постанову про відмову в задоволенні його скарги, він звернувся до суду із відповідною скаргою, оскільки ОСОБА_2 вважав, що при проведенні виконання судового рішення заступником начальника Чорноморського ВДВС Донкогловим П.П. були допущені порушення.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15 липня 2019 року скаргу ОСОБА_2 на дії заступника начальника Чорноморського ВДВС Донкоглова П.П. (заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ), в частині скасування постанови заступника начальника Чорноморського Донкоглова П.П. від 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу - залишено без розгляду.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії заступника начальника Чорноморського ВДВС Донкоглова П.П., в частині визнання незаконною бездіяльності заступника начальника Чорноморського ВДВС Донкоглова П.П. щодо нездійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», скасування постанови про повернення виконавчого документа №501/532/16ц, виданого 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 237 620,56 грн., винесену 08.11.2018 року заступником начальника Чорноморського ВДВС Донкогловим П.П. - відмовлено.

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду від 02.07.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 15 липня 2019 року, в частині залишення без розгляду скарги ОСОБА_2 про скасування постанови заступника начальника Чорноморського ВДВС Донкоглова П.П. від 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесений 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 заступником начальника Чорноморського ВДВС Донкогловим П.П. було скасовано.

Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду скарги в цій частині.

В іншій частині ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 15 липня 2019 року залишено без змін (т.2, а.с.67-80).

Заперечуючи проти задоволення скарги ОСОБА_2 , представник Чорноморського ВДВС просив суд відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що Закон чітко встановлює черговість задоволення вимог стягувачів. Виконавчий документ, за яким стягувачем є ОСОБА_1 , надійшов на виконання до відділу 02 листопада 2016 року за вхідним реєстраційним номером 19/4325. В той же час, виконавчі документи, за якими стягувачем є ОСОБА_2 , надійшли на виконання до відділу 16 листопада 2016 року, за вхідним реєстраційним номером 19/4527/4528. Отже, нереалізоване майно на третіх електронних торгах по зведеному виконавчому провадженню № 52923546 було передано стягувачу ОСОБА_1 у відповідності до вимог Закону (т.1, а.с.78-81).

Крім того, 19.11.2020 року, тобто в ході нового розгляду справи, стягувач ОСОБА_1 надав до суду пояснення на скаргу, в яких просив суд відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що виконавчий лист ОСОБА_1 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження надійшов до Чорноморського ВДВС 26.10.2016 року, виконавче провадження було відкрито 03.11.2016 року, в той час як виконавчі листи ОСОБА_2 надійшли до Чорноморського ВДВС 16.11.2016 року, виконавче провадження було відкрито 17.11.2016 року (т.2, а.с.117-119).

Крім того, ОСОБА_1 в письмових поясненнях вказав, що 18.11.2016 року виконавче провадження ОСОБА_2 було приєднано до виконавчого провадження ОСОБА_1 і надалі здійснювалось у рамках зведеного виконавчого провадження, а тому вважає, що першочергове право в даному випадку на задоволення своїх вимог має саме він.

В свою чергу, стягувач ОСОБА_2 04.12.2020 надав до суду заперечення на пояснення стягувача (т.2, а.с.144-147), в яких просив суд задовольнити його скаргу та навів порівняльну таблицю в обґрунтування вищенаведених обставин, якими він обґрунтовував вимоги скарги щодо її задоволення.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що на виконанні Чорноморського ВДВС перебувало зведене виконавче провадження ВП №52923546, до якого 18.11.2016 року було приєднано виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 237 620,56 грн. за виконавчим листом №501/532/16ц, виданим 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області (т.1, а.с.10).

04.10.2016 року за допомогою засобів поштового зв`язку стягувачем ОСОБА_2 було направлено до Чорноморського ВДВС оригінали виконавчих листів №501/532/16-ц, виданих 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі - 237 620,56 грн. та судового збору у розмірі 1 266,00 грн.

При цьому, скаржник надав до суду докази того, що виконавчий документ №501/532/16-ц, виданий 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області було направлено до виконання 04.10.2016 року, що підтверджується наданою до заяви копією квитанції про відправку рекомендованим листом заяви про відкриття виконавчого провадження до Відділу із виконавчим документом, оригінал якої досліджено в судовому засіданні та засвідчено судом (т.2, а.с.177).

Постановою старшого державного виконавця Чорноморського ВДВС від 17.11.2016 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 (т.1, а.с.87-88).

Крім того, державним виконавцем Чорноморського ВДВС здійснювались заходи щодо примусового виконання рішення суду та збиралась інформація щодо наявності іншого рухомого майна боржнику, що підтверджується відповідними запитами та відповідями (т.1, а.с.89-134).

Постановою заступника начальника Чорноморського ВДВС Донкоглова П.П. від 05.07.2018 року за зведеним виконавчим провадженням №52923546 передано майно стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу, що підтверджується Актом державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (т.1, а.с.16-20, 21-24).

У зв`язку з цим, постановою заступника начальника відділу Чорноморського ВДВС Донкоглова П.П. від 08.11.2018 року виведено виконавче провадження №52903408 з примусового виконання виконавчого листа №501/532/16ц, виданого 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 237 620,56 грн. (т.1, а.с.85).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

За змістом ст.ст. 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, суд обгрунтовано виходив із того, що за змістом ст.ст. 124, 125, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ст.ст. 30, 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

2. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

У разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;

5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Відповідно до п.10 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження», у разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної ст. 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України «Про заставу» та/або Закону України «Про іпотеку»), а в межах однієї черги, визначеної ст. 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

Як вбачається із зведеного виконавчого провадження №52923546 державним виконавцем Чорноморського ВДВС було встановлено черговість задоволення вимог стягувачів, виконавче провадження, за яким стягувачем є ОСОБА_2 було відкрито 17.11.2016 року (т.1, а.с.82-83).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 04.10.2016 року за допомогою засобів поштового зв`язку стягувачем ОСОБА_2 було направлено до Чорноморського ВДВС оригінали виконавчих листів №501/532/16-ц, виданих 03.10.2016 року Іллічівським міським судом Одеської області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 237 620,56 грн. та судового збору у розмірі 1 266,00 грн.

Крім того, судом обгрунтовано встановлено, що виконавчий лист №501/250/2016-ц (стягувачем є ОСОБА_1 ) виданий судом - 07.10.2016 року, а виконавчий лист №501/532/2016-ц, (стягувачем є ОСОБА_2 ) виданий судом - 03.10.2016 року (т.1, а.с.10, 16-18 т.1).

Стягувач ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях зазначив, що його виконавчий лист разом із заявою про відкриття виконавчого провадження надійшов до Чорноморського ВДВС 26.10.2016 року, у зв`язку з чим виконавче провадження було відкрито 03.11.2016 року.

Проте, виходячи з аналізу норм права, а саме: ст.ст.253 - 255 ЦК України, ст.124 ЦПК України слід дійти висновку про те, що з часу подачі відповідних документів до відділення поштового зв`язку для відправлення, заявник вже вчинив дію спрямовану на отримання цих заяв/документів адресатом та вважається таким, що надав ці документи у день відправлення.

Дана позиція узгоджується з Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.09.2017 року по справі № 653/650/14-ц.

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він має першочергове право на задоволення своїх вимог як стягувача, перед іншим стягувачем ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи, що стягувач ОСОБА_2 вчинив необхідну дію щодо прийняття до виконання виконавчого документу Чорноморським ВДВС, а саме направивши 04.10.2016 року відповідну заяву та виконавчий документ, що підтверджується приєднаною до заяви копією квитанції про відправку рекомендованим листом заяви про відкриття виконавчого провадження до ВДВС із виконавчим документом, (т.2, а.с.177), за нормами матеріального і процесуального права слід вважати, що виконавчий документ поданий ним до виконання саме - 04.10.2016 року, що в свою чергу надає стягувачу ОСОБА_2 пріоритетного над іншим стягувачем однієї черги, в даному випадку ОСОБА_1 , право на отримання цього майна в рахунок погашення боргу.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що доводи заявника ОСОБА_2 , викладені у скарзі, знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти скарги та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.03.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

А.І. Дришюк