Справа № 509/398/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представника відповідачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/15-36/08-129 від 14.04.2008 р.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги № 114/52-ДГ, укладеного 20.12.2017 року між Позивачем та ПАТ «КІБ» відступлено право вимоги за кредитним договором №014/15-36/08-129 від 14.04.2008 р., укладеним між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен банк Аваль», який в свою чергу 20.12.2017 року уклав договір договору про відступлення права вимоги № 114/52 з ПАТ «КІБ». Овідіопольським районним судом Одеської області за заявою Відкритого акціонерного товариства «Райфайзен банк Аваль» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , солідарно, заборгованості за кредитним договором №014/15-36/08-129 від 14.04.2008 р. в сумі 372670,30 грн. видано судовий наказ №2Н-153-2009 від 06.08.2009 року. Позивачем нараховано інфляційні витрати, починаючи з травня 2021 року по січень 2022 року в сумі 76773,19 грн, 3% річних за період з 19.01.2019 року по 18.01.2022 року в сумі 33658,88 грн., всього 110432,07 грн. Посилаючись на ст.ст. 512, 514 ЦК України, Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів солідарно розрахованої ним суми санкцій.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, скористалась правом вторинної безоплатної правової допомоги. Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Рева С.Л, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала письмовий відзив на позовну заяву, просила застосувати наслідки пропуску позовної давності до заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

14.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/15-36/08-129 на суму 372670,30 грн.

06.08.2009 року Овідіопольським районним судом Одеської області за заявою Відкритого акціонерного товариства «Райфайзен банк Аваль» видано судовий наказ №2Н-153-2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , солідарно, заборгованості за кредитним договором №014/15-36/08-129 від 14.04.2008 р. в сумі 372670,30 грн.

10.08.2016 року за заявою ОСОБА_3 ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/2758/16-ц судовий наказ №2Н-153-2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , солідарно, заборгованості за кредитним договором №014/15-36/08-129 від 14.04.2008 р. в сумі 372670,30 грн. скасовано.

Інші судові рішення про стягнення з відповідачем за вказаним кредитним договором заборгованості відсутні.

20.12.2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен банк Аваль» та ПАТ «КІБ» укладено договір № 114/52 про відступлення права вимогиза кредитним договором №014/15-36/08-129 від 14.04.2008 р., укладеним між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 за №014/15-36/08-129/1 від 14.04.2008 р.

20.12.2017 року між ПАТ «КІБ`та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" укладено договір про відступлення права вимоги № 114/52-ДГ за кредитним договором №014/15-36/08-129 від 14.04.2008 р., укладеним між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 за №014/15-36/08-129/1 від 14.04.2008 р.

Докази укладення договору з ОСОБА_3 у справі відсутні.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем нараховано інфляційні витрати, починаючи з травня 2021 року по січень 2022 року в сумі 76773,19 грн, 3% річних за період з 19.01.2019 року по 18.01.2022 року в сумі 33658,88 грн., всього 110432,07 грн.

Відповідно до ч .1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, про що зазначено у постанові ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15 ).

26.04.2017 року Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання. Верховним Судом України висловлено наступну правову позицію: «Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року право на позов про стягнення коштів в порядку ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до ст. 559 ЦК України, якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом трьох років з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було також предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від попередньої практики Верховного Суду України та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором має бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом 3-х років, з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 3 роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та правову підставу вимог, а також зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд, вважає, що позов не може бути задоволено судом.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки судом відмовлено у задоволені позову, то понесені позивачем судові витрати повністю покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,158,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя В.К.Кочко