П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Київ

Справа №757/41428/20-ц

Провадження № 22-ц/824/4213/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 01 березня 2023 року

Повний текст постанови складено 03 березня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», поданою адвокатом Кахрамановим Рустамом Нураятовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року, ухваленого у складі судді Остапчук Т. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» на підставі депозитного договору від 26 червня 2012 року № SAMDN0808. На виконання даного договору, на рахунок № НОМЕР_1 були внесені 10 481,39 доларів США.

Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень АТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено.

З метою отримання належних коштів та нарахованих по ним відсотків ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із проханням повернути належні йому кошти та нараховані відсотки, але вимоги позивача банком виконані не були.

Неможливість отримання позивачем належних йому коштів вимусили ОСОБА_1 звернутися до суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року, у справі № 757/39360/18-ц, було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу, відсотків та штрафних санкцій.

Відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року, стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» підлягало 14 590,79 доларів США та

745,10 грн, з яких відсотки склали 4 109,40 доларів США (4 109,30 доларів США +

0,10 доларів США).

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року апеляційну скаргу банку задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року змінено в частині розміру стягнутих з банку коштів. З урахуванням цього стягненню, замість 14 590,79 доларів США, підлягає 14 575,79 доларів США. З яких відсотки склали 4 094,40 доларів США (4 093,79 доларів США + 0,51 доларів США +

0,10 доларів США).

Постанова Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року набрала законної сили.

18 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку із пропозицією про добровільне виконання рішення суду.

У пропозиції банку було запропоновано, на протязі 10 днів після її отримання, виконати рішення суду та повідомлялося, що за таких умов позивач відмовиться від будь-яких подальших претензій до банку, у тому числі й від стягнення пені на підставі частини п?ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Листом від 24 вересня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-190918/987 банк відмовився від пропозиції позивача.

У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового забов?язання.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з АТ КБ «ПриватБанк» пеню на підставі частини п?ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у сумі 41 978,27 доларів США. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та відкрито провадження у цивільній справі № 757/41428/20-ц

Вирішено справу розглядати за правилами позовного (загального) провадження. Призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року провадження у цивільній справі № 757/41428/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів`зупинено до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 320/5115/17.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України « Про захист прав споживачів».

Призначити справу у підготовче засідання.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 140 000,00 грн пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за депозитними договором

№ SAMDN0808 від 26 червня 2012 року, за період з 27 вересня 2019 року по 15 січня 2020 року.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1 400,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв?язку із невиконанням банком рішення суду щодо повернення позивачу коштів за депозитним вкладом, ОСОБА_1 має право на отримання пені, передбаченою частиною п?ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає обрахуванню від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору, тобто від суми процентів на суму вкладу або від доходу в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача, за період після звернення вкладника до банку із заявою про розірвання депозитного договору та у межах строку до дня фактичного виконання зобов`язання. При цьому суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованої пені відповідно до часини третьої статті 551 ЦК України до суми 140 000,00 грн.

16 листопада 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Кахраманов Р. Н. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту набрання рішенням законної сили на виниклі між сторонами правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за таких обставин між банком та позивачем припинено правовідносини з договору банківського вкладу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, провадження № 14-133цс20).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 18листопада 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Кахраманова Р. Н. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», поданою адвокатом Кахрамановим Р. Н., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Витребувано з Печерського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 757/41428/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

28 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 757/41428/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

02 січня 2023 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Д. А. надійшов відзив, у якому представник позивача просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що у 2016 році банк взагалі не отримував від позивача ніякої заяви про розірвання договору. Вказує, що договірного розірвання договору не відбулося. Само по собі звернення позивача із заявою до банку про розірвання договору не свідчить про його договірне розірвання, адже його дія припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом із нарахованими відсотками, що належать до сплати. Щодо обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, сторона позивача наводить постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20).

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Коцюба О.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дугінов Д.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що 26 червня 2012 року між сторонами укладено у Кримському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір № SАМDN808, внесок «Стандарт на 6 міс.», зі строком на 6 місяців до 26 грудня 2012 року включно, з нарахуванням 9 % процентів річних та з правом пролонгації договору. Сума вкладу позивача становить 10 481,39 доларів США. Відповідно до договору відповідач відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_1 та для зарахування відсотків -

№ 9873.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» у якому просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»на свою користь суму вкладу у розмірі 10 481,39 доларів США, не нараховані відсотки за період з 27 лютого 2014 року по 10 липня 2018 року у розмірі 4 122,20 доларів США, не нараховані відсотки за період з 11 липня 2018 року по 12 серпня 2018 року у розмірі 0,09 доларів США та 3 % річних за період з 11 липня 2018 року по 12 серпня 2018 року у розмірі 28,43 доларів США, а всього 14 632,11 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року (цивільна справа № 757/39360/18-ц) позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі

14 590,79 доларів США та 745,10 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі

3 982 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року змінено в частині розміру стягнутих з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 коштів у валюті доларах США, визначивши до стягнення 14 575,79 доларів США та судового збору, визначивши його в розмірі 3 972,00 грн.

В решті рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року суду залишено без змін.

Зазмістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до АТ КБ «ПриватБанк»,

ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь пеню на підставі частини п?ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у сумі

41 978,27 доларів США за кожен день прострочення у зв?язку з невиконанням судового рішення.

Надаючи оцінку виниклим між сторонам правовідносинам, в межах доводів заявлених позовних вимог, Київський апеляційний суд зазначає таке.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта стаття 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі

№ 755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Для правильного вирішення справи, яка переглядається, актуальною є правова позицію, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17. Правовий висновок зводиться до наступного.

Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується у разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1066, 1070 ЦК України). Сама сума коштів, розміщених на рахунках, не може бути врахована у базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20).

У той же час після розірвання договорів банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (постанови Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19, від 14 грудня 2021 року у справі № 757/71432/17-ц).

Встановлено, що позивач скористався правом на дострокове розірвання депозитного договору, звернувшись 06 липня 2018 року до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення коштів у повному обсязі.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ураховуючи наведене, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 27 вересня 2019 року по 15 січня 2020 року, оскільки договірні відносини між сторонами припинилися за ініціативою позивача (подання 06 липня

2018 року заяви до відповідача про розірвання договору банківського вкладу), а з моменту припинення договорів банківських вкладів на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» після припинення договірних (споживчих) відносин між сторонами.

Ураховуючи наведене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, передбаченої частиною п?ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 25 січня

2023 року у справі № 539/2492/19 (провадження № 61-17178св20).

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та розглядом справи у суду першої інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у позові, а ОСОБА_1 в силу закону звільнений від сплати судового збору, судові витрати понесені АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 2 881,50 грн за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», поданою адвокатом Кахрамановим Рустамом Нураятовичем, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04жовтня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» 2 881,50 грн судових витрат, понесених у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна