КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/3397/2023 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Червоний хутір» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті внесків на утримання будинків та прибудинкової території, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСББ «Червоний хутір» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті внесків на утримання будинків та прибудинкової території з ОСОБА_1 у розмірі 26 071 грн 98 к., індекс інфляції - 1 197 грн 60 к. та 3% річних - 804 грн, загалом 28 073 грн 58 к. та з ОСОБА_2 у розмірі 62 990 грн 13 к., індекс інфляції - 4 360 грн 46 к. та 3% річних - 1 871 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ОСББ «Червоний хутір» здійснює господарче забезпечення багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та умов статуту ОСББ «Червоний хутір».

Відповідачі є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 439,90 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов статуту ОСББ «Червоний хутір» відповідачі зобов`язані вносити своєчасно та в повному обсязі внески та платежі за отримані послуги щодо утримання будинку та прибудинкової території.

Однак з 01 травня 2019 року по 01 травня 2021 року відповідачі не виконують зазначені зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, а саме: 26 071 грн 98 к. у ОСОБА_1 та 62 990 грн 13 к. у ОСОБА_2 , на яких здійснюється нарахування інфляційних втрат та 3 відсотка річних. З урахуванням зазначеного заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем складає 26 071 грн 98 к., у ОСОБА_2 - 62 990 грн 13 к.

Рішенням Дарницькогорайонного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року позов ОСББ «Червоний хутір» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 26 071 грн 98 к., інфляційні втрати в розмірі 1 198 грн 60 к., 3% річних в розмірі 804 грн, судовий збір в розмірі 1 135 грн, а всього 29 208 грн 58 к.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 62 990 грн 13 к., інфляційні втрати в розмірі 4 360 грн 46 к., 3% річних в розмірі 1 871 грн, а всього 70 356 грн 59 к.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд помилково вважав встановленими, просять рішення суду пешої інстанції скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по внескам на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1 416 грн 51 к., інфляційної складової боргу в розмірі 65 грн 07 к., трьох відсотків річних в розмірі 43 грн 68 к. та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по внескам на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3 422 грн 29 к., інфляційної складової боргу в розмірі 236 грн 91 к., трьох відсотків річних в розмірі 101 грн 65 к.

Вказують, що судом не з`ясовано правильність розрахунку заборгованості виходячи із займаної площі приміщення, щодо якої затверджено плату протоколами позивача.

Зазначають, що площа приміщення відповідачів за даними державного реєстру складає 439,9 кв.м., до цієї площі входить приміщення загальнобудинкової електрощитової площею 18,8 кв.м., тамбур 3,8 кв.м. та підсобне приміщення 1,3 кв.м., які заблоковані позивачем для доступу відповідачам як допоміжні приміщення будинку, а також позивач не сплачує відповідачам плату за користування цими приміщеннями попри вимоги останніх. Численні звернення до позивача щодо врегулювання правового статусу цих приміщень не дали результатів.

Звертають увагу суду, що факт розміщення загальнобудинкової електрощитової та неможливість користування відповідними приміщеннями скаржниками встановлено під час розгляду справи №753/13461/20, про що повідомлялось у суді першої інстанції з наданням копій відповідних судових рішень і не заперечувалось позивачем. Отже, «займана» площа відповідачів становить 416 кв.м., у зв?язку з цим нарахування платежів позивачем відповідно до його власного протоколу мало відбуватися в меншому розмірі, але суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи спростовують твердження щодо меншої площі займаної відповідачами нежитлового приміщення, не вказавши при цьому якими саме матеріалами.

Погоджуються із нарахуванням їм заборгованості пропорційно до займаної площі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу до суду в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та рішення суду першої інстанції без змін.

Посилаючись на ч.1 ст.20 та ст.21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», зазначає, що наведенні норми чинного законодавства встановлюють загальний підхід до визначення розміру внесків, а єдиним критерієм при їх розрахунку (визначення) є загальна житлова або нежитлова площа, що належить власнику (співвласнику) на праві власності, а матеріали позовної заяви містять рішення загальних зборів про затвердження обов?язкової плати (внески) за утримання будинку, споруд та прибудинкової території.

Вказують, що посилання відповідачів на те що їм чиняться перешкоди у користуванні майном, яке вирішується в справі №753/13461/20 не є виправданим і не може обгрунтовано братися до уваги, оскільки досліджуючи матеріали даної справі суди першої та апеляційної інстанцій не спростували факт оформленого права власності відповідачів на електрощитову, площею 18,8 кв.м., тамбура, площею 3,8 кв.м. та підсобного приміщення, площею 1,3 кв.м., які входять до загальної площі нежитлового приміщення 439,90 кв. м., а також не встановили неможливості скаржників їх використовувати.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Судове рішення оскаржується в частині вимог про стягнення заборгованності, тому виходячи з положень ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не спростовано та не доведено належними доказами протиправність заявлених позовних вимог тому суд першої інстанції вважав, що вони підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог ч.2 ст.382 ЦК України, судом не бралися до уваги твердження представника ОСОБА_1 щодо необхідності перерахування тарифу відповідачам, оскільки вони не користуються багатьма послугами, які надаються позивачем, зокрема не користуються ліфтом.

Також, посилаючись на ст.625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми відповідно до позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

З матеріалів справи вбачається, що ОСББ «Червоний хутір» діє у відповідності зі статутом ОССБ «Червоний хутір» в новій редакції, ідентифікаційний код №40824206, що затверджений загальними зборами ОСББ «Червоний хутір» протокол №3 від 26 червня 2017 року (а.с. 51-56).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» врегульовані питання щодо господарчого забезпечення об`єднанням утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку.

Статею 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Статтею 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Зідно ч. 3 розділу ІІІ статуту ОСББ «Червоний хутір» до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Матеріали справи містять рішення загальних зборів ОСББ «Червоний хутір» №8 від 22 серпня 2018 року, яким затверджено обов`язкову плату (внески) за утримання будинку, споруд та прибудинкової території з розрахунку 7 грн за 1 кв.м. займаної площі (а.с. 59-62).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням загальних зборів ОСББ «Червоний хутір» №9 від 21 травня 2019 року збільшено розмір обов`язкової плати (внеску) за утримання будинку, споруд та прибудинкової території, а саме - 8 грн 98 к. за 1 кв.м. займаної площі (а.с. 63-65).

Відповідно до загальних зборів ОСББ «Червоний хутір» №8 від 22 серпня 2018 року та рішення загальних зборів ОСББ «Червоний хутір» №9 від 21 травня 2019 року строк внесення обов`язкової плати встановлений не пізніше 30 числа наступного місяця.

Згідно довідки №161483821, щодо інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №00 від 28 березня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 439,9 кв.м. (а.с. 66).

Відповідно до довідки №161483821 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 3/10 частки вищезазначеного нежитлового приміщення, а ОСОБА_2 належить 7/10 частки зазначеного нежитлового приміщення (а.с. 66).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи містять подані позивачем розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що відповідачами, починаючи з 01 травня 2019 року по 01 травня 2021 року обов`язкова плата (внесок) за утримання будинку, споруд та прибудинкової території не сплачується на користь позивача, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої складає: у ОСОБА_1 - 26 071 грн 98 к. та у ОСОБА_2 - 62 990 грн 13 к. (а.с. 7-50).

Перевіривши наявні в матеріалах докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріали справи спростовують твердження представника ОСОБА_1 щодо меншої площі займаної відповідачами нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , аніж площі, з урахуванням розміру якої позивачем здійснювалось нарахування обов`язкової плати (внесків) за утримання будинку, споруд та прибудинкової території, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСББ "Червоний хутір" про усунення перешкод в користуванні майном, зокрема, зобов'язати відповідача перемістити головний розподільний щит 0,4 кВ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на території нежитлового приміщення (1-й поверх, літ. А), належного позивачам на праві власності, шляхом монтажу обладнення нового головного розподільчого щита на іншому місці, проведення нового кабелю в точку електроживлення та демонтажу обладнання головного розподільчого щита з території приміщення позивачів, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 37 398 грн 72 к. упущеної вигоди та 3 000 грн моральної шкоди, та на користь ОСОБА_2 - 87 263 грн 68 к. упущеної вигоди та 7 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року м. Києва у задоволені позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського Апеляційного суду від 21 липня 2021 року рішення суду першої інстанції у справі №753/13461/20 - залишено без змін.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що твердження відповідачів в апеляційний скарзі про те, що факт розміщення загальнобудинкової електрощитової та неможливість користування відповідними приміщеннями скаржниками встановлено під час розгляду справи №753/13461/20 є необґрунтованими, оскільки дослідивши зміст рішень у відповідному провадженні, вбачається, що судами цього факту не встановлено, доказів на підтвердження вказаної обставини до суду першої інстанції та до суду апеляційної інстанції не надано, тому такі доводи відповідача є припущеннями, в свою чергу законодавцем визначено, що рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Тому колегією суддів не беруться до уваги розрахунки відповідачів щодо нарахування їм заборгованості пропорційно до займаної площі та щодо необхідності перерахування платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржників.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді