Справа № 177/1437/22
Провадження № 2/177/104/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2023 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Баля А. І.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

неповнолітнього свідка ОСОБА_4

за присутності представників ОПП та

Служби у справах дітей Горбачової А.Г., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на майбутнє, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, визнання виконавчого документа про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення аліментів на утримання дитини. В подальшому представник позивача, діючи від імені позивача, будучи наділеним відповідними повноваженнями, відмовився від частини позовних вимог, а саме вимог про звільнення від подальшої сплати аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання доньки. У зв`язку з відмовою позивача від позову, ухвалою суду від 14.03.2023 провадження по справі в цій частині позовних вимог закрито, продовжено розгляд справи в частині позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.03.2022 по 01.11.2022 (а.с. 96, 101-102).

Позовні вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.03.2022 по 01.11.2022, представник позивача обґрунтовував тим, що в період з 13.07.2007 по 29.04.2015 сторони по справі перебували в шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина має інвалідність по зору з дитинства та отримує пенсію від держави.

На підставі судового наказу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2018 з позивача ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі частини з усіх видів його заробітку, на користь матері дитини ОСОБА_2 . Починаючи з 2015 року позивач виїхав на заробітки та нині проживає у Польщі.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, початком війни в Україні, донька прибула до Польщі, де проживає батько дитини ОСОБА_6 та донька почала проживати з ним. Станом на дату розгляду справи судом ОСОБА_7 повернулася на територію України, але в період з березня 2022 по 01.11.2022 проживала разом з батьком у Польщі, була зареєстрована за його адресою та батько повністю утримував доньку, одягав її, витрачав кошти на її харчування, придбання канцелярського приладдя, зошитів, тощо. Незважаючи на те, що в цей період дитина була повністю на його утриманні, державним виконавцем йому продовжувалася нараховуватися заборгованість за аліментами на утримання доньки та склала 31280 грн. Позивач вважав, що оскільки в період з 01.03.2022 по 01.11.2022 дитина проживала з ним та перебувала на його повному утриманні, він має бути звільненим від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період, в сумі 31280 грн.

Позовні вимоги в цій частині представник позивача підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнала, надала суду відзив на позов. В обґрунтування заперечень проти позову вказувала, що ОСОБА_7 , яка є інвалідом з дитинства та не бачить на одне око, у зв`язку з початком війни в Україні, дійсно була вивезена до Польщі, в супроводі сестри матері дитини (тітки ОСОБА_4 ). Батько дитини, позивач по справі, проживаючи в Польщі, згідно досягнутої між ними домовленості, мав прийняти дитини для проживання до себе. Але дитини майже чотири місяці проживала з тіткою сестрою відповідача, в цей період батько не надав на утримання дитини жодної копійки та її сестра утримувала дитину власним коштом. Заперечувала факт проживання дитини з батьком та реєстрації за адресою його місця проживання, вказувала на недоведеність позивачем вказаних ним обставин. Зазначала, що зі слів доньки їй відомо, що ОСОБА_6 отримує в Польщі допомогу на доньку, як на дитину яка вимушено залишила територію України в сумі 500 польських злотих (4215 грн). Вважала, що оскільки дитина фактично утримується за рахунок коштів виділених на утримання дитини, як біженки з України, державою ОСОБА_8 , батько доказів утримання її за власний рахунок не надав, то відсутні підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період. Вказувала, що позивач, маючи в минулому заборгованості за аліментами на утримання дитини, фактично вирішив скористатися нагодою та ухилитися від виконання рішення про сплату аліментів на дитину, навіть маючи стабільний заробіток за кордоном України, не вважає за необхідне належним чином виконувати обов`язок з утримання дитини з інвалідністю. ОСОБА_2 також вказувала, що в період перебування дитини в Польщі, пенсійні виплати держави Україна, що виплачувалися на дитину, вона перераховувала на картку матері позивача (про що вони домовилися з батьком дитини, оскільки на його картку технічно не вдавалося перевести кошти), а після цього їй вдалося передати пенсійну картку дитині до Польщі. Весь цей період вона мати дитини, продовжувала оплачувати онлайн навчання доньки в музичній школі, хоча сама отримала травму ока, у зв`язку з чим втратила роботу та перенесла декілька операцій. Вона збирала дитину в дорогу, надала їй з собою 3500 грн. та в подальшому передавала дитині весь необхідний їй одяг. Пояснювала, що стосунки дитини з батьком не склалися, він постійно ображав дитину, розбив її окуляри та телефон, після чого вона знову пішла жити до тітки, але батько прийшов забирати її з поліцією. Нині дитина повернулася до України та проживає разом з матір`ю, а батько утримує її свідоцтво про народження та посвідчення дитини з інвалідністю.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому вказав про продовження ним оренди житла та внесення до договору оренди прізвища доньки ОСОБА_4 . Вказував про не доведення проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з тіткою, а також не доведення отримання ним в Польщі допомоги на доньку, як біженку з України. Вказував, що мати також має приймати участь в утриманні дитини. Вважав, що непрацююча мати дитини не має можливості утримувати дитину та не надає доказів на підтвердження участі в утриманні (а.с. 84-85). В ході судового засідання представник позивача вказував, що позивач визнає те, що мати дитини перераховувала кошти, що є пенсією дитини, на картку його матері, що було узгоджено між сторонами спору.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, неповнолітня ОСОБА_7 , в присутності представників ОПП та служби у справах дітей Криворізької РДА, суду пояснила, що до початку війни росії на території України, вона проживала з матір`ю ОСОБА_2 та на її утримання з батька ОСОБА_6 стягнуто аліменти, оскільки батько проживає окремо від них. Наполягала, що суми аліменти мати завжди витрачала за цільовим призначенням - на її утримання. У зв`язку з початком війни на території України, вона в супроводі рідної сестри матері та її дітей виїхала до Польщі, де нині проживає її батько ОСОБА_6 , який погоджувався прийняти її на проживання. Свідок вказувала, що до Польщі її збирала мати, яка надала їй з собою кошти в розмірі 3500 грн., склала всі необхідні речі, одяг. З батьком вона до від`їзду підтримувала нормальні стосунки, які мали місце виключно з її ініціативи. Після прибуття до Польщі 08.03.2022 батько зустрів її та влаштував на проживання до кімнати, яку він винаймав разом зі співмешканкою, за адресою: АДРЕСА_1 . Її тітка з дітьми влаштувалася до іншого житла, наданого державою Польща для біженців з України та працевлаштувалася.

ОСОБА_7 пояснювала, що батько постійно зловживав алкоголем, через це між ними виникали сварки, у зв`язку з чим більшу частину часу перебування у Польщі, вона проживала саме в тітки, повертаючись до помешкання батька для ночівлі. В період з травня по липень 2022, вона та ОСОБА_6 проживали у її тітки, оскільки він посварився зі співмешканкою, а з липня він знову переїхав до співмешканки, а вона до вересня 2022 постійно проживала у тітки. При цьому, в період проживання їх з батьком у житлі тітки, він не приймав участі у жодних витратах, не утримував її. Пояснювала, що в період проживання у тітки, її утримання здійснювала тітка, якій мати періодично передавала кошти в сумі, якій могла. Ознайомившись з позовною заявою батька до матері, вона була проти її подання до суду. Пояснювала, що незалежно від проживання її в Польщі, батько її матеріально не утримував, власні кошти на неї не витрачав.

ОСОБА_7 вказувала, що надані їй матір`ю в дорогу кошти в сумі 3500 грн., батько одразу у неї забрав, поміняв на злоті та їй не повертав. Крім цього, зазначала, що приблизно з травня 2022 ОСОБА_6 отримував 500 злотих, які виплачувалися державою Польща їй як дитині, біженці з України. Вказувала, що вказані кошти батько їй не давав, витрачав їх самостійно, при цьому не заперечувала, що за них вони придбавали у вересні 2022 необхідне для школи, а до цього вона була забезпечена всім необхідними школою Польщі (в школі видали зошити, інше). Свідок пояснювала, що суми пенсії виплаченої державою Україна їй як дитини з інвалідністю (близько 2100 грн щомісяця), які її мати перераховувала на картку бабусі матері ОСОБА_6 , оскільки не могла перевести кошти на картку батька, вона не отримувала, батько їй їх не передавав, вважала, що саме на ці кошти та отримані 500 злотих батько її утримував. Зазначала, що в період проживання з тіткою та перебування у неї, вона повністю перебувала на її утриманні, харчувалася у тітки, а також з нею вони відвідували заклади де харчувалися біженці, вони отримували допомогу біженцям України продуктовими наборами, з яких харчувалися. Свідок наполягала на тому, що батько власних коштів на неї не витрачав, постійно казав про відсутність коштів, хоча на алкогольні напої їх знаходив. В період проживання з батьком у неї зникли золоті сережки.

Свідок також зазначала, що в січні 2023 між нею та батьком виникла сварка, в ході якої батько висловлював незадоволення нею, її навчанням, в ході якої кинув її на підлогу, пошкодив окуляри та розбив телефон, вказував, що якщо їй щось не подобається, вона може йти куди завгодно, після чого вона знову пішла проживати до тітки, де пробула три дні та після цього батько прийшов з поліцією та забрав її. На її скарги працівники поліції, зробили попередження ОСОБА_6 . Наступна їх сварка була в лютому 2023 року, батько виганяв її з житла, після чого його співмешканка забрала її на роботу, але батько з`явився й туди та почав її виганяти. Після цього, вона попросила матір забрати її до України. Мати ОСОБА_2 підготувала всі необхідні документи, сплатила кошти за проїзд, тітка допомогла їй з речами, а батько її навіть не провів, лише сказав, щоб вона їхала, залишивши в себе її свідоцтво про народження та посвідчення дитини з інвалідністю. 25.02.2023 вона повернулася до України.

Вислухавши відповідача, представників сторін, допитавши неповнолітню ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи, встановивши правовідносини між сторонами та визначившись з нормою права, що підлягає застосуванню до них, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 13.07.2007 по 13.05.2015 сторони по справі, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (нині ОСОБА_2 (а.с. 59), перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2015, що набрало законної сили 13.05.2015 (а.с. 6-7, 9-10). Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8). ОСОБА_4 є особою з інвалідністю з дитинства, у зв`язку з чим отримує допомогу від держави (а.с. 12-13, 14).

17.08.2018 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області (справа № 177/1163/18) видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2018 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Як слідує з довідки державного виконавця, станом на 01.03.2022 заборгованість ОСОБА_6 за аліментами на утримання доньки ОСОБА_10 , склала 17746,75 грн., що сторонами не заперечувалося (а.с. 31-32). В період з 01.03.2022 по 30.10.2022 ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини не сплачував, у зв`язку з чим за вказаний період у нього сформувалася заборгованість у розмірі 31280 грн (3190х8), а загальний розмір заборгованості склав 49026,75 грн (а.с. 31-32).

Той факт, що до 24.02.2022 дитина проживала в Україні, разом з матір`ю, сторонами визнано. Позивач вказував у позові, що дитина проживала з ним з 01.03.2022, а відповідач вказувала, що дитини прибула до Польщі 08.03.2022 в супроводі тітки сестри відповідача, що було підтверджено в ході судового засідання неповнолітньою ОСОБА_4 , яка вказала що прибула в Польщу саме 08.03.2023.

Згідно повідомлення про надання номеру PESEL від 11.04.2022, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Вроцлав 11.04.2022 отримала ОСОБА_11 (а.с. 15-17). З 14.03.2022 ОСОБА_7 навчалася у Базовій школі № 84 ім. Руху прихильників у Вроцлаві (а.с. 28-29), що було підтверджено нею в судовому засіданні.

Інформації щодо місця проживання дитини у Польщі, вказаний документ не містить. В довідці про присвоєння ОСОБА_12 , зазначене місце його проживання АДРЕСА_2 (а.с. 18-20), але в ході судового засідання неповнолітня ОСОБА_7 підтвердила той факт, що одразу після приїзду до Польщі батько розмістив її в кімнаті, яку знімав разом зі співмешканкою, за адресою: АДРЕСА_1 , що узгоджується з даними договорів про оренду житла (а.с. 21-23, 89-90).

Факт працевлаштування ОСОБА_6 в Польщі підтверджено копією трудового договору від 27.07.2022 (а.с. 24-27).

Той факт, що незважаючи на отримання травми ока (а.с. 61-65), мати дитини вживала заходів для прийняття участі в утриманні дитини, забезпеченні її виховання та розвитку, підтверджується квитанціями про оплату навчання у музичній школі, в період перебування дитини в Польщі (а.с. 66-71), а кошти в якості державної допомоги дитини з інвалідністю, що виплачуються державою Україна ОСОБА_4 , мати перераховувала на рахунок її бабусі, для передачі дитині (а.с. 72-76), що визнано представником позивача у судовому засіданні. Однак, як зазначила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , вона вказаних коштів не отримувала, батько їй їх не надавав. ОСОБА_4 вказувала, що в період проживання її з матір`ю, отримані аліменти на її утримання мати витрачала виключно за призначенням, на її утримання, а кошти у виді пенсії за інвалідністю були її коштами, якими вона самостійно розпоряджалася. Після передачі їй мамою в листопаді 2022 року картки на яку нараховувалися пенсійні виплати, вона знову мала можливість розпоряджатися цими виплатами. У зв`язку з цим, доводи позивача, про те, що мати дитини витрачала отриману допомогу на власні потреби, суд розцінює критично.

При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, «істотне значення», у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При цьому, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

З урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.03.2022 по 01.11.2022), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживала дитина та на чиєму утриманні вона перебувала у даний час, а також чи наявні такі обставини, які можна було б вважати істотними, для звільнення позивача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, що мають стягуватися на утримання дитини на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

В даній справі судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 , до 24.02.2022 проживала з матір`ю та на її утримання з батька на користь матері було стягнуто аліменти в розмірі частини його заробітку. Станом на 01.03.2022 ОСОБА_6 мав значний розмір заборгованості за аліментами на утримання дитини. У зв`язку з початком війни на території України, з метою забезпечення безпеки дитини, за домовленістю батьків вона виїхала до Польщі, куди прибула 08.03.2022, що підтвердила сама ОСОБА_4 . Доказів того, що дитини прибула до Польщі 01.03.2022, як вказував у позові ОСОБА_6 , суду не надано, а тому вимоги про звільнення його від заборгованості за аліментами в період з 01.03.2022 по 07.03.2022 задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про звільнення ОСОБА_6 від сплати заборгованості за аліментами на утримання ОСОБА_4 за період з 08.03.2022 по 01.11.2022, суд виходить з того, що незважаючи на те, що неповнолітня ОСОБА_4 проживала у вказаний період на території Польщі, де нині проживає її батько, останній не забезпечив належні умови для проживання з ним дитини, оскільки зловживаючи алкоголем, влаштовував сварки з донькою, що зумовлювало небажання дитини проживати з ним та змушувало більшу частину часу проводити у тітки, та навіть періодично, значний проміжок часу (зокрема з травня до вересня 2022) проживати у неї, перебуваючи на її утриманні. У вказаний період, позивач отримував кошти від матері дитини, які фактично є державною допомогою ОСОБА_4 як дитини з інвалідністю, що визнано представником позивача (а.с. 72-74), а також отримував кошти в сумі 500 злотих, які надавалися державою Польща ОСОБА_4 як дитині, що тікала від війни в Україні. Крім цього, ОСОБА_6 забрав у ОСОБА_4 кошти в сумі 3500 грн., що надавалися їй матір`ю при від`їзді до Польщі. Вказані обставини в ході судового засідання підтвердила ОСОБА_4 , а позивач доказів на спростування вказаних обставин не надав. У вказаний період мати дитини забезпечувала дитину речами, сплачувала кошти за її навчання в музичній школі, забезпечуючи безперервне отримання музичної освіти.

З даним позовом позивач звернувся до суду лише 06.12.2022, тобто після того, як відповідач передала ОСОБА_4 картку для виплат її пенсії як дитини з інвалідністю.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивачем перед судом не доведено те, що в період проживання дитини ОСОБА_4 в Польщі вона постійно проживала з ним та перебувала на його повному утриманні, останній здійснював її утримання за рахунок власних коштів, а не за рахунок коштів належних безпосередньо ОСОБА_4 , як дитині з інвалідністю (пенсія нарахована державою Україна), як дитині біженці з України (500 злотих, що виплачувала держава Польща) та були передані ОСОБА_4 її матір`ю (3500 грн). Як вказувала сама ОСОБА_4 , більшу частину часу вона проводила у тітки, де в тому числі харчувалася, отримувала продуктові набори допомоги від Польщі, батько власні кошти на неї не витрачав, будь-яких значних покупок для неї не здійснював.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи, що аліменти присуджені рішенням суду на користь дитини є її власністю та мали б забезпечувати її належне утримання, виходячи з найкращих інтересів дитини, відсутності доказів утримання ОСОБА_4 у період з 08.03.2022 по 01.11.2022 за рахунок батька, суд вважає, що сам лише факт перебування дитини в Польщі, за відсутності доказів перебування її в цей період на утриманні батька ОСОБА_6 , не є обставиною, яка має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України для припинення стягнення з ОСОБА_6 у вказаний період аліментів на утримання дитини та відповідно не є підставою для звільнення його від заборгованості за аліментними платежами за вказаний період. Належне виконання ОСОБА_6 своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, тобто прийняття на себе, як батька, що в період війни в Україні перебував та працював на території Польщі, відповідно міг прийняти на власний рахунок витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , могло б бути підставою для звільнення його від заборгованості за аліментами за вказаний період, але доказів цьому позивачем суду не надано. Позивачем не доведено перед судом понесення витрат на потреби дитини ОСОБА_4 в харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей, в розмірі більшому, ніж ним було отримано коштів на утримання дитини від матері дитини, в тому числі грошових коштів, що є пенсією дитини з інвалідністю та щомісячно отримуваних ним коштів у сумі 500 злотих, що виплачувалися ОСОБА_4 від Польщі.

Беручи до уваги викладене, виходячи з найкращих інтересів дитини, яка має право на утримання від батька, суд не знаходить підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами в період з 01.03.2022 по 01.11.2022, суми якої є власністю дитини.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1), який враховуючи відмову у позові, не підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.03.2023.

Суддя М.В. Березюк