Провадження № 2/742/47/23
Єдиний унікальний № 742/412/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08 грудня 2017 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю, позивачем по справі. Крім того, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 квітня 2020 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 5000грн. щомісячно, до його повноліття. Проте на даний час син почав проживати з батьком, який до цього часу не цікавився життям сина та не приймав участі в його вихованні, оздоровленні, духовному, фізичному та розумовому розвитку. Мати натомість повністю несе витрати на утримання та виховання сина, тому позивач і звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення з відповідача судових витрат по справі.

17.02.2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначив що з народження дитини та по теперішній час він бере активну участь у вихованні та навчанні сина. 11 грудня 2021 року позивачка привезла додому до відповідача їх сина та повідомила що з цього часу син буде проживати з відповідачем. З цього часу син проживає з ним, вдома йому створені належні умови проживання, він займається його розвитком, водить до репетиторів, оскільки проживаючи з матір`ю син мав не достатній рівень знань з української мови, після чого з`явилося покращення з даного предмету. Крім того син почав займатися поглибленим навчанням інформатики та почав ходити до школи комп`ютерних технологій, де син почав проявляти здібності. Дитина категорично відмовляється від повернення до матері, мотивуючи, що вона йому не приділяє достатньої уваги, а навпаки влаштовує своє особисте життя з іншими чоловіками, що психологічно тисло на сина. Проживання його сина з батьком відповідає інтересам сина, він не чинитиме жодних перешкод у спілкуванні сина з матір`ю та готовий зі свого боку повністю сприяти, щоб дитина не була позбавлена піклування матері, тому в задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

На адресу суду 09 березня 2022 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтуванні заявлених позовних вимог зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем, син проживав з матір`ю в придбаній позивачем квартирі із сучасним ремонтом та обладнанням, відповідно до мирової угоди про поділ спільного майна подружжя, проте мати недобросовісно відносилася до своїх батьківських обов`язків, забороняла сину спілкуватися з друзями, неодноразово била його ременем за дрібні провини, а позивача принижувала його як батька при сину та забороняла йому з ним спілкуватися. В грудні 2021 року вона перевезла дитину додому до позивача та повідомила що з цього часу син буде проживати з батьком. Позивач має можливість забезпечити гідний рівень життя ОСОБА_4 , необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини і подальше його проживання з батьком відповідатиме його найкращим інтересам. Син не бажає спілкуватися з матір`ю, а тим паче проживати з нею, при згадці мами він стає психологічно пригніченим і закривається у подальшому спілкуванні на дану тему, а тому позивач просить суд визначити місце проживання сина ОСОБА_4 з батьком, позивачем по справі, урахувавши думку дитини та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник уточнили свої позовні вимоги, просили визначити місця проживання сина ОСОБА_4 разом з матір`ю згідно висновку органу опіки та піклування з 16 по 30(31) число кожного місяця. Проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 заперечували в повному обсязі.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог стосовно визначення місця проживання сина з матір*ю в повному обсязі. Просили задовольнити зустрічний позов та визначити місце проживання сина ОСОБА_4 з батьком, урахувавши думку дитини.

Сторони в судовому засіданні відмовилися від допиту дитини, щоб не травмувати психіку дитини.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явися, проте ним попередньо було подано письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, та просять при винесенні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради виключно в інтересах дитини ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

12 листопада 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2017 року було розірвано (т. а.с.10).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 (а.с.9).

У відповідності до копії виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду від 20.07.2020 року вбачається, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 квітня 2000 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття(а.с.8).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2017 року затверджено мирову угоду про поділ спільного сумісного майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу сплатив вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язався за власний рахунок облаштувати її, а ОСОБА_1 сприятиме спілкуванню батька із спільним сином ОСОБА_4 та не чинитиме у їх спілкуванні(а.с.44-46).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ., з 07 травня 2018 року по теперішній час(а.с.11).

Згідно довідки голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку від 17.02.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 з 12 грудня 2021 року на постійній основі проживає з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.49).

У відповідності до Висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради від 20 травня 2022 року №02-16/1485, встановлено, що батьки неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не можуть погодити між собою місце проживання сина, кожен у своєму помешканні створили умови для проживання ОСОБА_4 , характеризуються позитивно, опікуються життям та здоров`ям дитини, мають належні матеріальні можливості щодо виховання сина. Спеціалістами служби проведена бесіда з дитиною, який висловив думку, що в однаковій мірі любить батьків, але зараз хотів би проживати з батьком. А тому враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання дитини таким чином: з 1 по 15 число кожного місяця - визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його проживання: АДРЕСА_2 ; з 16 по 30(31) число кожного місяця - визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .(а.с.62-64)

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вказаний висновок міститься у матеріалах справи та досліджений судом.

Отже вирішити питання мировою угодою, або в позасудовому порядку сторони змоги не мають.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У відповідності до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до статей12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази стосовно працевлаштування позивача та відповідача, їх заробітку та позитивних характеристик з місць роботи.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька та матері з дитиною.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.).

Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб.

Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється.

Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способів їх участі у вихованні сина, при цьому увага обох батьків у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом її розвитку в психологічному аспекті.

Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити її належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення та з ким саме буде проживати дитина досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.

При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини.

Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини між батьками, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька та матері з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручи до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, та враховуючи висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісних позовних вимог та часткового задоволення зустрічної позовної заяви, визначивши місце проживання дитини у певні періоди часу у обох батьків.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Судовий збір за подання первісного позову покладається на відповідача за первісним позовом, а судовий збір за подання зустрічного позову покладається відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

З 16 по 30(31) число кожного місяця - визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

В іншій частині первісного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн..

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

З 1 по 15 число кожного місяця - визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його проживання: АДРЕСА_2 .

В іншій частині зустрічного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн..

При цьому матері дитини не чинити перешкод стосовно спілкування хлопчика з батьком, а батьку(так само) не чинити перешкод стосовно спілкування дитини з матір`ю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим Циганко