З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
07 березня 2023 року
Провадження № 2/521/1179/23
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорової А.В.,
Учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, -
25 липня 2017 року ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3 продали громадянці ОСОБА_2 2/3 належних їм частин кв. АДРЕСА_1 .
Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила, відзиву на позов не подавала.
Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи.
Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є фактичним власником об`єкту - гаражу № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 згідно наступних обставин.
У 1995 році ОСОБА_1 для особистих потреб, у дворі будинку АДРЕСА_3 побудував гараж загальною площею 17,03 кв. м., якому у подальшому було присвоєно порядковий номер «20».
Будівництво гаражу було погоджене відповідно до дозволу Виконавчого комітету Іллічівської районної ради Депутатів від 24 квітня 1994 року №1217-К/1. Будівництво гаражу також було узгоджене із керівництвом ЖЕУ-70, здійснювалось на підставі договору підряду, після завершення будівництва було складено акт про завершення будівництва з введенням в експлуатацію.
25 липня 2017 року ОСОБА_1 і його дочка ОСОБА_3 продали громадянці ОСОБА_2 2/3 належних їм частин кв. АДРЕСА_1 . Метою цієї угоди було використання коштів від продажу двох третин квартири, а також розташованого поруч з квартирою гаража офіційним користувачем і створювачем якого на протязі 25 років був ОСОБА_1 , для виплати кредиту, отриманого ними під заставу їх основної квартири АДРЕСА_4 , де живе позивач. Крім того, 1/3 зазначеної квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 2001 року № НОМЕР_2 .
08 травня 2018 року від ОСОБА_2 позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 здійснили поділ об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 . Зазначений поділ здійснено із збільшенням площі новоутворених об`єктів нерухомого майна за рахунок гаражу позивача, який увійшов до складу новоутворених об`єктів.
Раніше стосовно зазначеного гаражу покупець ОСОБА_2 повідомила позивача, та представників-ріелторів АН «Афіни» і нотаріуса про те, що він їй не потрібен.
Згідно договору ОСОБА_2 було продано 23,2 кв. м, гараж має загальну площу майже 20 кв. м. Крім того, гараж - це окремий об`єкт, тому і на цій підставі він не міг входити до договору купівлі-продажу 2/3 частин квартири.
18 березня 2017 року ОСОБА_2 повідомила позивачу, що вона зареєструвала гараж на своє ім`я, як житлове приміщення, і вона вимагає, щоб позивач звільнив гараж і передав його їй, інакше вона демонтує замки.
02 липня 2018 року позивач звернувся до ЧЧ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з відповідною заявою з проханням внести відомості, зазначені у цій заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування у формі досудового слідства за ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документу, а саме-технічного паспорту ТОВ «Бюро Консалт Сервіс») відносно ОСОБА_2 .
16 червня 2019 року приблизно 11:00 в районі будинку за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_5 , разом з невідомими особами чоловічої статі відкрито проникла до гаражу (проломивши стіну гаражу), який належить ОСОБА_1 та все майно, яке знаходилося в гаражі, ОСОБА_2 з групою осіб завантажили до вантажівки та відвезли у невідомому напрямку все це було здійснено в присутності сусідів.
У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Разом із матеріальною шкодою позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, посилаючись на таке.
У зв`язку із ушкодженням здоров`я та матеріальних збитків, заподіяного вчиненням ОСОБА_2 правопорушення, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах. Верховний Суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
П. 3 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України).
За викладених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється.
Отже в відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 992,40 грн.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 13, 16, 89, 141, 263, 264, 268, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду у повному обсязі складено 07 березня 2023 року.

СУДДЯ: В.К.Гуревський