Справа 688/2787/22
№ 2/688/83/23
Рішення

Іменем України

06 лютого 2023 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березюк Н.П.,

секретаря судового засідання Кулеші Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

встановив:

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог

28 вересня 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 грудня 2021 року між ним, як фізичною особою-підприємцем, та ОСОБА_4 укладено договір доручення №39/:02:008:0249 з додатком №1 до нього. Відповідно до умов договору сторони домовились про виключне право повіреного (позивача) на вчинення від імені та за рахунок довірителя (відповідача) всіх юридичних дій, передбачених договором, зокрема на продаж земельної ділянки за кадастровим номером :02:008:0249, площею 2,3911 га, яка розташована на території Коськівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала відповідачу відповідно до державного акту на право власності, за ціною не менше ніж 109 516 грн. Договором передбачено, що довіритель утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного договору. Сторони домовились про виплату повіреному винагороди із сум, отриманих за продаж земельної ділянки довірителя від покупця, а також передбачили сплату неустойки у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки у випадку порушення довірителем виключного права повіреного, порушення п.10.3 договору, або самостійного продажу довірителем земельної ділянки.

На виконання укладеного договору 01 грудня 2021 року відповідачем видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сасюк М.В.

З метою забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права повіреного та виконання ним обов`язків згідно договору, він 03 грудня 2021 року перерахував відповідачу на його банківський рахунок кошти в розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, які згідно договору підлягають поверненню повіреному після продажу земельної ділянки.

17 червня 2022 року на підставі довіреності від імені відповідача складено проект договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення відповідно до якого вартість земельної ділянки становить 192 366 грн. Цього ж дня приватним нотаріусом внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №47095895 про реєстрацію обтяження намір власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо продажу земельної ділянки, орендарю ТОВ «Лотівка Еліт» направлено повідомлення про намір щодо продажу земельної ділянки, проект договору купівлі-продажу земельної ділянки та витяг про реєстрацію обтяження.

01 серпня 2022 року здійснено комерційну пропозицію та досягнуто згоди щодо придбання в майбутньому земельної ділянки ОСОБА_5 , свою згоду сторони зафіксували в протоколі про наміри, оскільки на дату досягнення попередньої згоди щодо купівлі-продажу земельної ділянки сторонам було невідомо яким буде волевиявлення особи, яка має переважне право другої черги на придбання земельної ділянки ТОВ «Лотівка Еліт». Тому він мав реальні підстави розраховувати на отримання винагороди на підставі п.8 договору доручення.

У зв`язку з введенням у Україні воєнного стану видана відповідачем довіреність призупинила свою чинність в частині права на відчуження нерухомості до дати її підтвердження відповідачем згідно чинного законодавства. Відповідачу неодноразово повідомлялось в усній формі про необхідність термінового підтвердження дії довіреності, а 30 серпня 2022 року відповідачу направлено вказану вимогу рекомендованим листом, однак вона залишилась без відповіді.

20 вересня 2022 року він дізнався з реєстру довіреностей про скасування дії вищевказаної довіреності на підставі заяви відповідача від 16 вересня 2022 року, а 21 вересня 2022 року йому стало відомо про зміну власника земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 вересня 2022 року.

Вказуючи на те, що розмір неустойки, визначений п.5 договору становить 219 032 грн, яку відповідач мав сплатити, а також повернути суму забезпечувального платежу до 19 вересня 2022 року, просить стягнути з відповідача на його користь суму забезпечувального платежу в розмірі 109 516 грн. та неустойку в сумі 219 032 грн. Крім того, посилаючись на те, що в інтересах довірителя зареєстрував намір щодо продажу земельної ділянки, подав проект договору купівлі - продажу земельної ділянки та досягнув комерційної згоди з ОСОБА_5 щодо придбання земельної ділянки, тому розраховував на отримання прибутку від вчинення посередницьких дій у вигляді виплати винагороди довірителем в розмірі перевищення вартості продажу земельної ділянки над ціною визначеною довірителем в п.1 договору, що становить 82 850 грн, просить стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 82 850 грн.

У відповіді на відзив відповідача представник позивача ОСОБА_1 вказав, що договір доручення укладено з дотриманням всіх положень цивільного законодавства, у належній формі, досягнуто згоди з усіх істотних умов та засвідчено підписами сторін, тому він є укладеним, чинним та підлягає виконанню сторонами. Твердження відповідача про те, що 12 серпня 2022 року поштовим зв`язком ОСОБА_3 направлено повідомлення про розірвання договору доручення та припинення дії довіреності, суперечить наявним доказам, оскільки з Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вказано, що заява про припинення дії довіреності була подана та зареєстрована 16 вересня 2022 року. Отже, додана до відзиву копія повідомлення, датованого 12 серпня 2022 року про скасування довіреності від 03 грудня 2021 року, є явною фальсифікацією доказів, так як дата на повідомленні передує даті фактичного скасування довіреності. До відзиву не додано належних та допустимих доказів направлення вищевказаного повідомлення позивачу. Також зазначив, що позивач є підприємцем, тому повідомлення про припинення договору доручення мало бути скероване на його адресу та отримане останнім не пізніше як за один місяць до дати його припинення. Всупереч цьому відповідач не направив позивачу вказаного повідомлення, а саме по собі припинення дії довіреності не припиняє дії договору доручення. Відповідно до вимог ч.2 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Дана нормативна вимога відповідачем також не виконана. Вважає договір доручення чинним, а дії відповідача по самостійному продажу земельної ділянки - грубим порушенням істотних умов цього договору. Відповідач припинив дію довіреності 16 вересня 2022 року, тобто після отримання вимоги від позивача про необхідність складання заяви про підтвердження дії довіреності та її нотаріальне засвідчення.

Вважає, що висновки, викладені у постанові КГС Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №902/855/18 не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки стосуються виключно господарських правовідносин. Заперечив проти зменшення розміру неустойки, оскільки відповідачем не надано жодних обґрунтувань та доказів на підтвердження необхідності її зменшення. Зазначає, що розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Такі положення застосовуються виключно до грошових відносин між боржником та кредитором. Здійснюючи підприємницьку посередницьку діяльність позивач виокремив в договорі доручення ті важливі моменти, що впливають на належну підприємницьку діяльність, їх не виконання відповідачем нівелює всі витрати, які несе позивач як підприємець: сплата забезпечувального платежу (вилучення коштів з обігу в підприємницькій діяльності, що відповідно зменшує прибутковість діяльності), сплата нотаріальних послуг, рекламування товару - земельної ділянки, витрати на відрядження і поїздки та інші накладні витрати, що їх несе підприємець самостійно, розраховуючи на їх компенсацію за рахунок винагороди від повіреного. Вважає, що у даному випадку неустойка несе функцію утримання від порушення умов договору, а також компенсаторну функцію, тому її розмір є справедливим, виходячи з усіх ризиків ведення підприємницької діяльності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав. В обгрунтування вимог зазначив, що між позивачем, що є підприємцем та відповідачем, що був власником земельної ділянки, 01 грудня 2021 року укладено договір доручення та додаток до нього, за якими визначено всі істотні умови, в т.ч. виключне право позивача на продаж земельної ділянки, а 03 грудня на рахунок відповідача перераховано кошти з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором. 17 червня 2022 року складено проект договору купівлі-продажу земельної ділянки, в установленому порядку зареєстровано наміри щодо її продажу та направлено відповідне повідомлення орендарю даної земельної ділянки. 01 серпня 2022 року позивач та ОСОБА_5 зафіксували наміри щодо продажу земельної ділянки, шляхом складення відповідного двостороннього документу, та очікували позицію орендаря земельної ділянки. У зв`язку із прийняттям норми про необхідність схвалення попередньо виданої довіреності, протягом серпня 2022 року позивач усно звертався до відповідача, щоб отримати відповідну заяву, а у зв`язку з його ухиленням направив відповідну письмову вимогу, яку відповідач отримав 02 вересня 2022 року та мав подати до нотаріуса відповідну заяву згідно вимог ст.530 ЦК України протягом семи днів, тобто до 09 вересня 2022 року. З реєстру довіреностей позивач дізнався, що 16 вересня 2022 року довіреність скасована. Зазначив, що скасування довіреності не є відмовою від договору доручення, а доказів направлення відмови від договору за один місяць комерційному представнику не має. Вважає, що продаж земельної ділянки відбувся під час дії договору доручення, тому відповідач повинен нести відповідальність, встановлену договором щодо сплати неустойки. Зауважив, що суд може зменшити розмір неустойки лише за наявності відповідних доказів, а єдиним аргументом матеріального стану відповідача є те, що він досяг 71 річного віку. При визначені розміру неустойки враховано, що повірений самостійно організовує процес продажу земельної ділянки, для цього потрібні витрати на рекламу, пошук клієнтів, витрати на нотаріальні послуги, тому такий розмір неустойки є обґрунтованим та є стримуючим фактором. Просив врахувати висновки Верховного суду щодо врахування принципів розумності та добросовісності, як базових принципів виконання умов договору. Підтвердив, що після звернення до суду з даним позовом відбулося повернення коштів у сумі забезпечувального платежу.

Позиція сторони відповідача

Представник відповідача ОСОБА_2 подала письмовий відзив на позов, у якому просила у задоволенні позову відмовити. Вказала, що укладаючи з ФОП ОСОБА_3 договір доручення №39/0:02:008:0249 від 01 грудня 2021 року, ОСОБА_4 був впевнений, що укладає його з представником ТОВ «Лотівка Еліт», в оренді якого перебувала належна відповідачу земельна ділянка. 03 грудня 2021 року відповідачем надана довіреність на ім`я ОСОБА_3 , а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Згодом, відповідач, дізнавшись, що його ввели в оману, 12 серпня 2022 року направив повіреному поштовим зв`язком повідомлення про розірвання договору доручення та припинив дію довіреності, про що також було повідомлено позивача. Згідно положень законодавства: як тільки представник довідався, що довіреність припинилась, він одразу втрачає всі повноваження, які йому надані довіреністю. 14 жовтня 2022 року відповідач повернув позивачу всі отримані ним кошти в сумі 109 516 грн.

В судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позивачу повернуті кошти в сумі 109 516 грн, даний факт визнаний представником позивача, а тому в цій частині відсутній предмет спору. Вимоги про стягнення упущеної вигоди та про стягнення неустойки не підлягають задоволенню, оскільки не доведено вини відповідача у неотриманні позивачем прибутку. Відповідач є особою похилого віку, непрацездатний, отримує пенсію. Сама відсутність коштів спонукала його до продажу земельної ділянки. Відповідачу терміново були потрібні кошти, тому він поспішав, і сприйняв представника позивача ОСОБА_8 - як працівника ТОВ «Лотівка Еліт», в оренді якого знаходилась його земельна ділянка та яке своєчасно виплачувало орендну плату. Відповідач своєчасно у встановленому порядку повідомив позивача про припинення договору доручення про що надіслав останньому листа простою кореспонденцією, оскільки законодавством не визначено обов`язку надсилати таке повідомлення рекомендованим листом. Відповідач продав земельну ділянку після припинення договору доручення та скасування довіреності, виданої позивачу, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 03 листопада 2022 року.

02 листопада 2022 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позов з додатками та подав зустрічний позов до ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсним договору доручення.

В підготовчому засіданні 03 листопада 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 заявила клопотання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.

Підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача для узгодження позиції з позивачем на 14 листопада 2022 року, яке відкладено на 24 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з її перебуванням на лікуванні.

Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсним договору доручення повернуто позивачу ОСОБА_4 . Крім того, повернуто ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 992,40 грн. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 21 грудня 2022 року.

В судовому засіданні 21 грудня 2022 року після вступного слова представника позивача ОСОБА_1 у зв`язку з оголошенням повномасштабної повітряної тривоги та неможливістю проведення судового засідання у справі оголошено перерву до 24 січня 2023 року.

24 січня 2023 року після дослідження письмових доказів розгляд справи відкладено на 06 лютого 2023 року у зв`язку з закінченням часу відведеного на розгляд вказаної справи.

06 лютого 2023 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2023 року.

Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази

Судом встановлено, що 01 грудня 2021 року між ОСОБА_4 (довіритель) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (повірений) укладено договір доручення №39/0:02:008:0249 та додаток №1 до вказаного договору.

За умовами договору повірений зобов`язався від імені та за рахунок довірителя вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки, площею 2,3911га, з кадастровим номером :02:008:0249, з цільовим призначенням 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коськівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, яка належала ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №040551 від 13 березня 2008 року.

Згідно п.2 договору, та п.1 додатку до договору сторони домовилися, що продаж має бути здійснено за ціною, не менше ніж 105 516 грн. При цьому повірений не обмежений в праві продати земельну ділянку за більшою ціною, але не має права продати за меншу ціну.

За виконання доручення на умовах цього договору, довіритель сплачує повіреному плату в розмірі перевищення вартості продажу земельної ділянки над ціною, визначеною довірителем в п.1 даного додатку. За взаємною згодою сторін розмір винагороди повіреного може бути переглянутий. Належна повіреному винагорода може виплачуватись йому довірителем також шляхом безпосереднього утримання повіреним належної винагороди із сум, отриманих за продаж земельної ділянки довірителя від покупця, що підлягають передачі останньому (п.4 додатку до договору, п.п.7,8 договору).

Відповідно до п.5 договору для належного виконання повіреним зобов`язань за цим договором, довіритель зобов`язався одночасно з укладенням договору видати на ім`я повіреного довіреність, яка посвідчується нотаріально.

Договором встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх юридичних дій, передбачених договором. Сторони визначили дану умову як істотну умову договору, тому довіритель утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного договору (п.6 договору). Сторони домовились, що у випадку порушення виключного права повіреного (п.6 договору) і довірителем порушення пп.10.3 даного договору, або самостійного продажу довірителем земельної ділянки будь-яким третім особам, довіритель сплачує на користь повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки. Сплата неустойки здійснюється протягом трьох банківських днів з дати порушення умов договору (п. 5 додатку до договору). На забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права повіреного та виконання ним обов`язків згідно п.9 договору, останній протягом одного банківського дня після підписання даного договору перераховує довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки. Дане перерахування є договірним видом забезпечення виконання зобов`язання повіреним та підлягає поверненню повіреному після продажу земельної ділянки.

03 грудня 2021 року відповідно до п.5 договору доручення ОСОБА_4 видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляти його інтереси та бути його представником. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сасюк М.В. та цього ж дня до Єдиного реєстру довіреностей внесено відповідний реєстраційний запис, що підтверджується даними витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреності за №46399334 від 03 грудня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання повіреним згідно договору доручення 39/:02:008:0249 від 01 грудня 2021 року, позивач 03 грудня 2021 року перерахував відповідачу кошти в сумі 109 516 грн, що підтверджується даними платіжного доручення №61 від 03 грудня 2021 року.

17 червня 2022 року представником відповідача за довіреністю Клейменовим К.С. в інтересах ОСОБА_4 складено проект договору купівлі-продажу земельної ділянки та подано до нотаріуса заяву про намір щодо продажу даної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, із зазначенням дати майбутньої угоди (купівлі-продажу) не пізніше 3 місяців з дати державної реєстрації даного наміру щодо продажу. Даний намір зареєстровано нотаріусом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за №47095895, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за №302996316 від 17 червня 2022 року.

17 червня приватним нотаріусом Садовським А.М. надіслано орендарю земельної ділянки ТОВ «Лотівка Еліт», яке має переважне право її придбання, повідомлення про намір щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, разом з проектом договору купівлі-продажу та витягом за №302996316 від 17 червня 2022 року, запропоновано повідомити намір скористатись переважним правом купівлі земельної ділянки за кадастровим номером :02:008:0249 або відмовитись від придбання земельної ділянки та укладення договору купівлі-продажу.

Протоколом про наміри від 01 серпня 2022 року, укладеного між ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останній зафіксував власне волевиявлення та дав свою згоду на придбання земельної ділянки, що належить відповідачу. Сторони угоди про наміри домовились невідкладно по факту отримання нотаріусом відмови від придбання земельної ділянки особою, якій належить переважне право другої черги на придбання цієї земельної ділянки, укласти попередній договір купівлі-продажу, а не пізніше 30 днів основний договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Після запровадження в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, Кабінетом Міністрів України у нотаріальну діяльність введено певні особливості й обмеження. Згідно постанови КМУ №719 від 24 червня 2022 року нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються від імені фізичної особи на підставі довіреності, з дня видачі якої минуло більше одного місяця, стало можливим за умови отримання нотаріусом заяви довірителя про підтвердження дії довіреності, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, не раніше ніж за сім календарних днів до дня укладення (підписання) відповідного договору.

З 25 червня 2022 року ОСОБА_3 неодноразово усно звертався безпосередньо до ОСОБА_4 про необхідність термінового підтвердження дії виданої останнім нотаріальної довіреності від 03 грудня 2021 року, однак останній ухилявся від вчинення відповідних дій.

12 серпня 2022 року ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_3 простою поштовою кореспонденцією на адресу, зазначену ним у договорі доручення, письмове повідомлення про припинення договору доручення №38/:02:008:0249 від 01 грудня 2021 року, мотивуючи свою відмову очевидною диспропорцією між правами та обов`язками сторін. З метою повернення суми забезпечення зобов`язання, що була перерахована довірителю на банківський рахунок в розмірі 109 516 грн, просив надати довідку про реквізити банківського рахунку ФОП ОСОБА_3 та негайно повернути йому оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

29 серпня 2022 року ОСОБА_3 склав на ім`я ОСОБА_4 письмову вимогу, якою вимагав у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги звернутись до нотаріуса та подати заяву довірителя про підтвердження дії довіреності від 03 грудня 2021 року, яку направив адресату 30 серпня 2022 року, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи.

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за №48380927 від 16 вересня 2022 року, приватний нотаріус Сасюк М.В. внесла запис про припинення дії довіреності, копію витягу 17 вересня 2022 року надіслано ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується описом вкладень поштового відправлення та відповідними квитанціями.

21 вересня 2022 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Договір посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Мартиненко А.М., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №310389319 від 21 вересня 2022 року.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 забезпечувальний платіж за договором доручення в сумі 109 516 грн, що підтверджується даними квитанції №63366933 від 14 жовтня 2022 року.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини (ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми чи багатосторонніми (договори).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини згідно із укладеним між ними договором доручення, які регулюються главою 68 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

1)щодо підстав стягнення забезпечувального платежу

Відповідно до ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин вчинений повіреним створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором, відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить (ч.ч.1,2 (п.2), 4 ст.1007 ЦК України).

Укладаючи договір доручення та додаток №1 до договору доручення сторони домовилися, що на забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права повіреного та виконання ним обов`язків згідно п.9 договору, останній протягом одного банківського дня після підписання даного договору перераховує довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки. Дане перерахування є договірним видом забезпечення виконання зобов`язання повіреним та підлягає поверненню повіреному після продажу земельної ділянки.

Позивач виконав дану умову та перерахував на рахунок відповідача забезпечувальний платіж в с умі 109 516 грн.

Відповідач скористався своїм правом, визначеним статтею 1008 ЦК України на припинення договору шляхом відмови від нього. Наслідки припинення договору доручення передбачені статтею 1009 ЦК України, якою визначено обов`язок довірителя відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а тому кошти забезпечувального платежу, які є витратами повіреного на сплату договірного виду забезпечення виконання зобов`язання, а тому підлягають поверненню.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 забезпечувальний платіж за договором доручення в сумі 109 516 грн, що підтверджується даними квитанції №63366933 від 14 жовтня 2022 року. Даний факт визнаний представником позивача у судовому засіданні.

Отже, станом на час розгляду справи судом відсутній предмет спору по позовній вимозі про стягнення забезпечувального платежу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) викладено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до змісту ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки позивач не ініціював припинення подальшого розгляду справи за позовною вимогою про стягнення забезпечувального платежу, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, чи укладення мирової угоди, суд розглянув справу в межах заявлених вимог на підставі наявних доказів.

Відповідачем у повному обсязі повернуто суму забезпечувального платежу, однак не вирішено питання про відшкодування позивачу судового збору за звернення до суду з вказаною позовною вимогою, що свідчить про те, що між сторонами залишилися не врегульовані питання по вказаній вимозі, що є перешкодою для закриття провадження в справі відповідно до пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України. Тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги та вирішення питання про розподіл судових витрат за вказаною вимогою у порядку, визначеному ст.141 ЦПК України.

2)щодо підстав стягнення неустойки

Відповідно до законодавства в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Судом встановлено, що договір доручення, укладений сторонами 01 грудня 2021 року припинився з 16 вересня 2022 року на підставі звернення відповідача до позивача із відповідним повідомленням від 12 серпня 2022 року про припинення договору, та подальшим скасуванням відповідачем нотаріальної довіреності, виданої на ім`я повіреного та інших осіб, що мали право надавати відповідні послуги для належного виконання договору доручення ( п.5 договору).

Так, у повідомленні відповідача від 12 серпня 2022 року зазначено про його відмову від договору доручення №38/:02:008:0249 від 01 грудня 2021 року. Свою відмову від договору відповідач пояснив тим, що договором фактично забезпечено захист інтересів лише повіреного, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов`язками сторін.

Відповідно до положень ст.1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Якщо повірений діє, як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмові від договору не пізніше як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором.

Суд зауважує, що положеннями ст.1008 ЦК України визначено право довірителя у будь-який час відмовитися від договору, така відмова не пов`язується з наявністю причин для припинення договору. Разом з тим, якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніше як за один місяць до його припинення.

Твердження сторони позивача щодо відсутності доказів надіслання позивачу повідомлення про відмову від договору у визначений законодавством строк не є доказом того, що станом на час самостійного відчуження відповідачем земельної ділянки між сторонами діяв договір доручення.

Так, статтею 1008 ЦК України не визначено вимог щодо способу та виду повідомлення контрагента про припинення договору. Вказаною нормою визначено лише строк протягом якого сторона договору повинна повідомити іншу сторону про припинення договору, якщо такий договір укладений з комерційним представником.

Зі змісту договору доручення та додатку №1 до нього також не слідує, що сторони дійшли домовленостей про надіслання повідомлення контрагенту про припинення договору виключно з описом вкладення та рекомендованим листом. Тому відповідач надіслав таке повідомлення так, як вважав за достатнє, згідно звичаїв (правил поведінки), що склалися під час листування поштовою кореспонденцією між громадянами його віку.

Суд зауважує, що договір доручення укладений повіреним ОСОБА_3 , який діяв як комерційний представник суб`єкт підприємницької діяльності (фізична особа підприємець) із фізичною особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на час укладення договору згідно закону був непрацездатною особою, бо досяг віку 70 років.

Суд зазначає, що на правовідносини, які виникли з договору доручення поширюється дія Закону «Про захист прав споживачів».Згідно укладеного сторонами договору відповідач є споживачем послуг, які надаються комерційним предстьавником, споживач є слабшою стороною правовідлносин, а тому покладання на нього обовязку знання правил надіслання поштової кореспонденції, що застосовуються у діловому обороті під час підписання договорів з метою здобуття доказ-ів для підтвердження такої переписки, є надмірним тягарем, зважаючи на вік відповідача та відсутність у нього фахової підготовки.

Суд зауважує, що підприємницька діяльність - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик, господарська діяльність задля досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. А тому у правовідносинах, що виникли між сторонами позивач, як комерційний представник, діяв на власний ризик. Тому, будучи ініціатором укладання договору доручення відповідного змісту, саме позивач мав передбачити у договорі відповідний порядок надіслання повідомлення про припинення договору, з метою запобігання негативного результату для його підприємницької діяльності.

А тому у суду відсутні підстави для обґрунтованого сумніву щодо невиконання відповідачем вимог Закону про належне повідомлення позивача про відмову від договору доручення, оскільки копія такого письмового листа, датованого 12 серпня 2022 року, тобто за один місяць та 4 дні до припинення договору доручення (16 вересня 2022 року) надана суду.

Такий доказ суд визнає належним, допустимим, достовірним та достатнім для підтвердження викладеної обставини.

У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача зазначив, що з часу набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №719 від 24 червня 2022 року (з дня її опублікування) неодноразово повідомляв відповідача в усній формі про необхідність термінового підтвердження виданої останнім довіреності, однак відповідач ухилявся від вчинення таких дій, що на думку суду було достатньою підставою для виникнення у позивача обґрунтованих сумнівів щодо подальшої співпраці з відповідачем та продовження з ним договірних відносин.

Такі обставини не спростовані та не заперечувались відповідачем, а відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

А тому позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність, мав діяти більш обачно, з метою забезпечення власних інтересів.

Отже договір доручення був припинений з ініціативи довірителя з 16 вересня 2022 року, а тому станом на час самостійного укладання ОСОБА_4 21 вересня 2022 року договору купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами не існувало договірних відносин, а у відповідача, відповідно, не було обов`язку утримуватися від самостійного продажу земельної ділянки.

Відтак відповідач не повинен нести відповідальність за порушення умов договору доручення у виді сплати неустойки в подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що передбачено п.5 додатку до договору доручення, оскільки він його не порушив. Тому позовна вимога про стягнення неустойки не підлягає задоволенню.

3)щодо підстав стягнення упущеної вигоди

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Упущена вигода це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. Реальність можливості отримання такого приросту не випливає з умов договору, але має бути доведена позивачем.

Стягнення збитків у виді упущеної вигоди можливе за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 1009 ЦК України передбачені наслідки припинення договору доручення, а саме, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення. Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник.

Як уже зазначалося договір доручення, укладений сторонами 01 грудня 2021 року припинився з 16 вересня 2022 року, у зв`язку з відмовою довірителя від договору.

Оскільки договір доручення припинений, у зв`язку з відмовою довірителя від договору, до того, як доручення було повністю виконане повіреним, позивач, як комерційний представник, відповідно до положень ст. 1009 ЦК України має право на відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення, однак не має права на відшкодування упущеної вигоди, оскільки закон надає сторонам договору доручення право відмовитися від договору у будь-який час, і така відмова, незалежно від її підстав не є винною дією сторони договору.

Сторона позивача свої позовні вимоги в частині стягнення збитків у виді упущеної вигоди обґрунтовує в т.ч. тим, що, здійснюючи підприємницьку посередницьку діяльність, позивач розраховував на компенсацію, понесених ним витрат, пов`язаних із вчиненням юридичних дій, передбачених договором доручення, за рахунок винагороди від повіреного. Такі витрати обґрунтовані тим, що позивач як підприємець сплатив забезпечувальний платіж для чого вилучив кошти з обігу в підприємницькій діяльності, сплачував нотаріальні послуги, поніс витрати на рекламування товару - земельної ділянки, на відрядження і поїздки та інші накладні витрати. Однак обґрунтованого розрахунку таких витрат сторона позивача суду не надала.

Враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України обов`язок довести розмір витрат, пов`язаних з виконанням доручення покладений саме на позивача, який повинен не лише точно підрахувати розмір таких витрат, але й підтвердити їх документально, суд позбавлений можливості стягнути такі витрати із відповідача, оскільки частиною 4 ст.12 ЦПК передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, суд зауважує, що за твердженням представника позивача саме відповідач ухилявся на усні звернення позивача від підтвердження довіреності, що на заперечувалося представником відповідача у суді. В подальшому відповідач звернувся до позивача з повідомленням про припинення правовідносин та скасував видану ним довіреність. Тобто поведінка відповідача станом на кінець червня 2022 року свідчила про наявність у нього волевиявлення на припинення правовідносин за договором, що свідчило про відсутність наміру отримувати послуги від співпраці з позивачем на підставі укладеного договору.

В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що до постановлення Кабінетом Міністрів України 24 червня 2022 року відповідних положень про необхідність схвалення довірителем нотаріальної довіреності у позивача не було клієнтів, які б мали намір придбати земельну ділянку, відповідна комерційна пропозиція була здійснена позивачем 01 серпня 2022 року, що зафіксовано у протоколі про наміри.

Суд зауважує, що після запровадження в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року, пунктом 18 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», із змінами внесеними постановами №209 від 06 березня 2022 року та №480 від 19 квітня 2022 року було заборонено нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна від імені фізичної особи відчужувача на підставі довіреності.

Таким чином юридичні дії повіреного у період з 19 квітня 2022 року до 24 червня 2022 року (до внесення відповідних змін у постанову КМУ) не мали значення для реалізацій повноважень повіреного, визначених договором доручення, оскільки законодавством було заборонено нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна від імені фізичної особи відчужувача на підставі довіреності. Після 24 червня 2022 року на усні звернення позивача відповідач відмовився схвалити нотаріальну довіреність, а 12 серпня 2022 року повідомив контрагента про відмову від договору.

Наведене виключає реальну можливість укладення позивачем від імені відповідача договору купівлі-продажу земельної ділянки та отримання відповідної винагороди за відсутності нотаріально посвідченої довіреності відповідача на вчинення таких дій у період до відмови відповідача від договору.

Отже позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 4113,98 грн за три вимоги майнового характеру.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовна вимога про стягнення забезпечувального платежу в сумі 109 516 грн підлягала задоволенню. Станом на час розгляду справи по суті між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення забезпечувального платежу предмет спору припинив своє існування у зв`язку з виконанням відповідачем заявленої до нього вимоги після відкриття провадження в справі, але до початку розгляду справи по суті. Однак між сторонами не врегульовано питання щодо відшкодування позивачу судового збору за вказану вимогу.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов в частині стягнення забезпечувального платежу в сумі 109 516 грн, що підтверджується його діями про повернення на рахунок позивача згідно квитанції №63366933 від 14 жовтня 2022 року вказаної суми. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення забезпечувального платежу в сумі 109 516 грн складає 1095,16 грн (один відсоток від суми заявленої вимоги).

Тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір в сумі 547,58 грн (1095,16:100%х50%). Решта судового збору за позовну вимогу про стягнення забезпечувального платежу в сумі 547,58 грн. грн. підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову про стягнення неустойки та упущеної вигоди, судовий збір за вказані позовні вимоги не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 141,142, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів відмовити.

Повернути позивачу ОСОБА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 547 грн 58 коп., за позовну вимогу про стягнення коштів забезпечувального платежу в сумі 109516 грн, сплаченого при поданні позову на рахунок Казначейства України (отримувач ГУК у Хмельницькій області//22030101, р/р UA0022777, код 37971775) згідно платіжного доручення №903 від 26 вересня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 547 грн 58 коп. судового збору за позовну вимогу про стягнення коштів забезпечувального платежу в сумі 109516 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2023 року.

Суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК