Справа № 303/5976/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В., з участю секретаря Сливки С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 листопада 2021 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТРАСТ ФІНАНС» про визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки та припинення обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з цим позовом у липні 2021 р.

Просили:

-визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором від 03.04.2007 р. № KF40092 з наступними змінами та доповненнями, укладеним між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс», та ОСОБА_1 ;

-визнати припиненою іпотеку згідно з іпотечним договором, посвідченим 03.04.2007 р. приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Іванчовою Н.С., зареєстрованим у реєстрі за № 951, з наступними змінами та доповненнями, укладеним між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс», і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-припинити обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень забороною та іпотекою відносно нерухомого майна предмету іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог указали, що зобов`язання за кредитним договором виконані позичальником у повному обсязі внаслідок задоволення вимог відповідача шляхом набуття у власність двох предметів іпотеки в результаті непроведених прилюдних торгів у порядку, передбаченому статтями 36, 41, 49 Закону України «Про іпотеку» та ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11 листопада 2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати це рішення і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводять про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-позивачами належними та допустимими доказами доведено задоволення вимог зобов`язання за кредитним договором шляхом набуття відповідачем у власність двох предметів іпотеки в результаті непроведених прилюдних торгів у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 41, 49 Закону України «Про іпотеку» та ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»;

-факт набуття відповідачем права власності доведений належними та допустимим доказами, не заперечується відповідачем, відтак у силу вимог ч.6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» грошові вимоги, які виникли на підставі кредитного договору № KF40092 від 03.04.2007 р. є припиненими;

-суд першої інстанції хибно не застосував до спірних правовідносин положення ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», оскільки мало місце набуття предмету іпотеки у власність, а не його реалізація із прилюдних торгів.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судове засідання, яке відбулося 20 квітня 2023 р., учасники справи не з`явилися, хоча були повідомлені про час і місце розгляду справи. Від адвоката Пітуха В.І. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позивачі не надали суду належних і допустимих доказів, що виконання зобов`язання за кредитним договором проведене ними належним чином, тобто не довели наявність обставин, які в розумінні положень статті 599 Цивільного кодексу України зумовлюють припинення кредитного договору.

При цьому суд установив, що 03 квітня 2007 р. між відкритим акціонерним товариством «ЕЛЕКТРОН БАНК» (надалі Банк) і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (т.1 а.с.15-21), на підставі якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 60000 доларів США зі сплатою процентів за користуванням кредитом в розмірі 13,5 % річних, строком на 10 років (п.1 Кредитного договору).

14.05.2007 р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений додаток № 2 до кредитного договору, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США строком на 120 місяців. Цього ж числа був укладений додаток № 3 до кредитного договору, згідно з яким позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до встановленого графіку.

11.09.2007 р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений додаток № 4 до кредитного договору, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 200 000 доларів США строком на 120 місяців під 12,5 % річних. Цього ж числа був укладений додаток № 5 до кредитного договору, згідно з яким позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до встановленого графіку.

23.11.2007 р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений додаток № 6 до кредитного договору, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 280 000 доларів США строком на 180 місяців під 12% річних. Цього ж числа був укладений додаток № 7 до кредитного договору, згідно з яким позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до встановленого графіку.

25.02.2008 р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений додаток № 8 до кредитного договору, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 330 000 доларів США строком на 180 місяців. Цього ж числа був укладений додаток № 9 до кредитного договору, згідно з яким позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до встановленого графіку.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 03 квітня 2007 р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір (т.1 а.с.39-43), на підставі якого в іпотеку банківській установі було передано:

- торгово-побутовий комплекс, загальною площею 69,0 м. кв., до складу якого входить: будинок побуту, кафе загальною площею 69,0 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка площею 0,210 га для комерційного використання за адресою місця розташування предмета іпотеки.

Крім того, 03.04.2007 р. між Банком і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено іпотечний договір (т.1а.с.26-30), відповідно до якого останні передали в іпотеку позивачу нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме:

- домоволодіння, до складу якого входять: житловий будинок загальною площею 106,70 м. кв., житловою площа 61,80 м. кв., сараї, гараж, вбиральня, споруди та замощення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,2140 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0022 (т.1 а.с.31-32).

11.09.2007 р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір (т.1 а.с.52-56), відповідно до якого останній передав в іпотеку позивачу нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме:

- об`єкт незавершеного будівництва готовністю 54,50% загальною площею 497,40 кв. м добудова до торгово-побутового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0650 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:003:0221.

На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 березня 2013 р. присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № КF 40092 від 03 квітня 2007 р. у розмірі 320618,44 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 15 червня 2012 р. становить 2562542,89 грн. і 3219 грн. сплаченого судового збору. Рішення суду набуло законної сили, видано виконавчі листи.

Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 березня 2013 р. було вирішено: - звернути стягнення на торгово-побутовий комплекс, загальною площею 69,0 м. кв., до складу якого входить: будинок побуту, кафе загальною площею 69,0 м. кв., що на плані значиться літерою «А», вбиральня літери «Б», насосна під літерою «Н», огорожа під № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» із укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно з органів БТІ, ЖЕУ, нотаріату, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки).

- звернути стягнення на домоволодіння, до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 106,70 м. кв., житловою площею 61,80 м. кв., що на плані значиться літерою «А-А-1», сарай літери «В», гараж літери «Д», вбиральня літери «Ж», сарай літери «З», споруди літери «№ 1, 2», замощення літери «І-ІІ», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» із укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно з органів БТІ, ЖЕУ, нотаріату, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки);

- звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,2140 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:003:0022, що належить ОСОБА_2 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» із укладенням від свого договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно з органів БТІ, ЖЕУ, нотаріату, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки);

- звернути стягнення на добудову до торгово-побутового комплексу «У Петра» загальною площею 497,40 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» Із укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом Із іншою особою-покупцем і з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно з органів БТІ, ЖЕУ, нотаріату, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки).

06.09.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. до ДП «СЕТАМ» подано заяву про реалізацію арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) в межах виконавчого провадження АСВП №59270939 щодо реалізації предмета іпотеки: торгово-побутового комплексу площею 69,0 кв. м. і добудови до торгово-побутового комплексу «У Петра» площею 450,8 кв. м., у тому числі земельної ділянки площею 0,065 га, кадастровий номер :00:003:0221 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Із повідомлення від 15.01.2020 р. № 59270939/01-29/79 убачається, що відповідачу запропоновано залишити за собою нереалізоване на третіх електронних торгах майно боржника в рахунок погашення боргу.

30.01.2020 р. Товариством подано заяву (т.1 а.с.105) про намір залишити за собою нереалізоване майно, а саме: торговий комплекс і земельну ділянку.

10.02.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки (т1. а.с.106-108), згідно з яким стягувач залишає за собою у рахунок погашення боргу предмет іпотеки вартістю 1612380 грн.

На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. від 10.02.2020 р. (т.1 а.с.109-110) в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2/303/4813 від 15.11.2013 р. у розмірі 1612380 грн. передано Товариству торговий комплекс і земельну ділянку.

10.02.2020 р. складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (т.1 а.с.111-112).

У подальшому, майно (торговий комплекс, земельна ділянка) реалізовано відповідачем шляхом укладання договорів купівлі-продажу від 14 серпня 2020 р.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає цивільно-правове зобов`язання, як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою, третьою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

У свою чергу правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 Цивільного кодексу України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.

Із метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у Главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, майнові поручителі.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань згідно з частиною першою статті 546 ЦК України є застава. Відповідно до статті 572 ЦК України з якою кореспондуються положення статті 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 589 ЦК України правовим наслідком невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, є виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави.

Одним із видів застави відповідно до приписів статті 575 ЦК України є іпотека. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Тобто, при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотеко держателя (частина 6 статі 33 Закону).

Частиною першою статті 36 Закону в редакції чинній на момент укладання між сторонами іпотечних договорів встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. (частина друга статті 36 Закону в редакції, чинній на момент укладання спірних договорів іпотеки).

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону в редакції, чинній на момент укладання договорів іпотеки договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними (частина четверта статті 36 Закону в редакції, чинній на момент укладання спірних договорів іпотеки).

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлювалось, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», із дотриманням вимог цього Закону.

За змістом статті 49 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час набуття іпотекодержателем майна у власність, встановлювалось, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Буквальне тлумачення наведених положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» та статті 41 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що законодавцем встановлено різні способи позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки: статтею 36 Закону України «Про іпотеку» - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки чи шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки, а статтею 41 Закону України «Про іпотеку» - шляхом продажу з прилюдних торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно зі статтею 591 Цивільного кодексу України, якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні по суті положення містить частина восьма статті 47 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якою передбачено, що якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника у порядку, встановленому законом.

Таким чином, наслідки, передбачені частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про іпотеку» (щодо фізичних осіб), про те, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними застосовується до правовідносин іпотекодержателя та боржника, у яких стягнення на предмет іпотеки відбулось у способи, визначені статтею 36 Закону України «Про іпотеку», а саме: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки чи шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі.

Наслідки завершення позасудового врегулювання як то - недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання не застосовується до наступних вимог іпотекодержателя, який здійснив стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, і предмет іпотеки було продано в процедурі виконавчого провадження на прилюдних торгах.

В основному доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції хибно не застосував до спірних правовідносин положення ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», оскільки мало місце набуття предмету іпотеки у власність, а не його реалізація із прилюдних торгів.

Однак, така позиція не заслуговує на увагу з таких мотивів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 761/36873/18 (провадження № 14-121цс21) зазначено, що, вирішуючи виключну правову проблему щодо тлумачення та застосування норми права, що міститься в частині четвертій статті 36 Закону України «Про іпотеку», Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 лютого 2019 року в справі № 759/6703/16-ц (провадження № 61-22462св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19 (провадження № 61-12137св19), про те, що в разі завершення позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями цього Закону всі наступні вимоги є недійсними.

Тобто, частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.

У справі, що переглядається встановлено, що кредитній договори, укладені між ОСОБА_1 та кредитором були забезпечені договорами іпотеки.

Іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з відповідним позовом і на підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 березня 2013 р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто в спірних правовідносинах не мало місце позасудове врегулювання і звернення стягнення на предмет іпотеки саме цим шляхом. Звернуто стягнення на предмет іпотеки було саме на підставі рішення суду.

Факт нереалізації предмета іпотеки: торгово-побутового комплексу площею 69,0 кв. м. і добудови до торгово-побутового комплексу «У Петра» площею 450,8 кв. м., у тому числі земельної ділянки площею 0,065 га, кадастровий номер :00:003:0221 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 після третіх електронних торгів і реалізацію предмета іпотеки шляхом залишення стягувачем за собою у рахунок погашення боргу предмет іпотеки вартістю 1612380 грн. не свідчить про позасудовий спосіб реалізації предмета іпотеки, як це доводить сторона позивача і в позові, і в апеляційній скарзі.

Разом із тим, вартості набутого іпотекодавцем у власність предмета іпотеки (1612380 грн.) не вистачає на погашення боргу в повному обсязі (320618,44 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 15 червня 2012 р. становить 2562542,89 грн.), тому і зобов`язання за договором кредиту не припинилося у силу його невиконання, а отже, відповідно до вимог статті 591 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», відсутні підстави для визнання припиненими зобов`язань за кредитним і іпотечним договорами.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що оскільки у спірних правовідносинах не було позасудового врегулювання та звернення стягнення на предмет іпотеки саме в цьому порядку, то вимоги позивача про припинення зобов`язання за кредитними договорами у зв`язку з їх виконанням (зверненням стягненням на предмет іпотеки) не підлягають задоволенню через недоведеність.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 листопада 2021 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 08 травня 2023 р.

Судді: