Ухвала

Іменем України

07 березня 2023 року

м. Київ

справа № 143/849/22

провадження № 61-2582ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича, на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 січня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 лютого 2023 року за заявою Фермерського господарства «Ланецького» про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Ланецького» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області Козак Руслан Віталійович, про визнання недійсною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року Фермерське господарство «Ланецького» (далі -

ФГ «Ланецького») звернулося до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вказаній справі.

Заяву обґрунтовувало тим, що 10 вересня 2010 року орендар -

ФГ «Ланецького» та ОСОБА_1 уклали договір оренди землі, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області на 10 років.

23 грудня 2016 року ФГ «Ланецького» уклало додаткову угоду до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року. Зазначеною додатковою угодою продовжено термін дії договору на 10 років.

01 березня 2020 року ФГ «Ланецького» в особі ОСОБА_2 уклало додаткову угоду до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року про розірвання договору оренди та додаткових угод, що укладені до цього договору, предметом яких є земельна ділянка, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070.

29 березня 2021 року державним реєстратором Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області Козаком Р. В. проведено державну реєстрацію припинення речового права оренди на підставі додаткової угоди (рішення № 357395870 від 31 березня 2021 року).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16 вересня 2022 року станом на 01 березня 2020 року по юридичній особі ФГ «Ланецького» в розділі керівник юридичної особи зазначено ОСОБА_3 , на переконання позивача, ОСОБА_2 на день підписання додаткової угоди від 01 березня 2020 року не був головою фермерського господарства, а відтак виникають сумніви щодо дійсності вказаного підпису. Крім цього представник позивача ставить під сумнів і підпис

ОСОБА_1 у додатковій угоді від 01 березня 2020 року до договору оренди від 10 вересня 2010 року.

Оскільки ОСОБА_1 може укласти договір оренди земельної ділянки

з іншою особою та внести відомості до Єдиного державного реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, що ускладнить поновлення порушеного права оренди на земельну ділянку ФГ «Ланецького», за захистом яких воно звернулося до суду, позивач - ФГ «Ланецького» звернулося до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вказаній справі шляхом:

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районній, районній у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України, акредитованим суб`єктам, нотаріусам вносити зміни щодо відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна та їх обтяжень, а саме: вчиняти будь-які реєстраційні дії з земельною ділянкою, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, та належить орендодавцю - ОСОБА_1

- заборони Державним кадастровим реєстраторам вносити будь-які відомості до Державного земельного кадастру та не виключаючи відомості щодо поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок та інше, що стосується земельної ділянки, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, та належить орендодавцю - ОСОБА_1 .

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 січня 2023 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду

від 15 лютого 2023 року, заяву ФГ «Ланецького» задоволено.

Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районній, районній у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України, акредитованим суб`єктам, нотаріусам вносити зміни щодо відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна та їх обтяжень, а саме: вчиняти будь-які реєстраційні дії з земельною ділянкою, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та належить орендодавцю - ОСОБА_1 .

Заборонено Державним кадастровим реєстраторам вносити будь-які відомості до Державного земельного кадастру та не виключаючи відомості щодо поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок та інше, що стосується земельної ділянки, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та належить орендодавцю - ОСОБА_1 .

У лютому 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Щавінський К. С., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 січня

2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 лютого

2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення. За результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ФГ «Ланецького» про забезпечення позову. Посилається на те, що судами в оскаржуваних судових рішеннях порушено принцип співмірності.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судами в оскаржуваних рішеннях встановлено, що ФГ «Ланецького» звернулося до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року про розірвання договору оренди та додаткових угод, що укладені до цього договору, предметом яких

є земельна ділянка, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції,

з висновками якого погодився апеляційний суд, врахував предмет спору, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення

шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії з земельною ділянкою, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, та належить орендодавцю - ОСОБА_1 ; заборони Державним кадастровим реєстраторам вносити будь-які відомості до Державного земельного кадастру та не виключаючи відомості щодо поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок та інше, що стосується земельної ділянки, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, та належить орендодавцю - ОСОБА_1

у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, внаслідок повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зробив правильний висновок щодо обґрунтованості доводів сторони позивача щодо наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Застосування заходів забезпечення позову у справі, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районній, районній у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України, акредитованим суб`єктам, нотаріусам вносити зміни щодо відомостей, які містяться

в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна та їх обтяжень, а саме: вчиняти будь-які реєстраційні дії з земельною ділянкою, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та заборони державним кадастровим реєстраторам вносити будь-які відомості до Державного земельного кадастру та не виключаючи відомості щодо поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок та інше, що стосується земельної ділянки, площею 2,5330 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та належить орендодавцю - ОСОБА_1 дійсно призводить до обмеження прав відповідача як власника майна, проте зазначені доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки цивільний процесуальний закон передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії (стаття 150 ЦПК України).

Врахувавши предмет спору та наявність у сторони позивача обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що обраний позивачем вид забезпечення позову відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування даного заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які були досліджені як судом першої інстанції, так

і апеляційним судом, та, в свою чергу, свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до порушення прав позивача.

Таким чином, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

При цьому суди виходили з існування реальної загрози того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити

в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову в обраний позивачем спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання

в майбутньому рішення суду.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, додаткового правового аналізу не потребують та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щавінського Костянтина Станіславовича, на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 січня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 15 лютого 2023 року за заявою Фермерського господарства «Ланецького» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Ланецького» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області Козак Руслан Віталійович, про визнання недійсною додаткової угоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць