ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 243/11993/21

провадження № 22-ц/803/1917/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу № 243/11993/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року (суддя Мірошниченко Л.Є.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 14 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 09.12.2003 року по 14.06.2017 року він працював у відповідача. Наказом № 1808/ДН від 13.06.2017 року позивач був звільнений з 14.06.2017 року за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Перед ним у відповідача залишилася заборгованість по невиплаченій заробітній платі з березня по червень 2017 року у сумі 10 531,69 грн та компенсацію за невикористану відпустку за 16 робочих днів у сумі 2 808,96 грн.

Враховуючи вищезазначене, просив стягнути з АТ «Українська залізниця» вищезазначені суми.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

РішеннямСлов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по червень 2017 року у розмірі 8 670,26 грн та компенсацію за невикористані 18 днів щорічної відпустки в сумі 2 808,96 грн, без урахування обов`язкових платежів та податків. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» утримати з 8 670,26 грн, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виплати позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 2017 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Українська залізниця» посилається на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було надано копію видаткового касового ордеру від 14 серпня 2017 року, відповідно до якого позивач отримав 1 088,03 грн заробітної плати за першу половину березня 2017 року. Зазначена інформація не була врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення. Крім того, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З 09.12.2003 року ОСОБА_1 працював у Локомотивному депо Іловайську Донецької залізниці помічником машиніста електровозу. 18 липня 2016 року прийнятий до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця», Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року ПАТ «Укрзалізниця» перейменовано в АТ «Українська залізниця».

В результаті реорганізації, злиття підприємства ДП «Донецька залізниця», локомотивне депо «Ясинувата-західне» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» (Наказ ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303).

Наказом № 1808/ДН від 13.06.2017 року позивач був звільнений з 14.06.2017 року за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 йому була нарахована заробітна плата у період: за березень 2017 року - 3 294,86 грн; сума до виплати 2 652,36 грн; за квітень 2017 року - 2 929,06 грн, сума до виплати 2 357,90 грн; за травень 2017 року - 2 929,06 грн, сума до виплати 2 357,90 грн; за червень 2017 року - 4 187,67 грн: а саме, оплата простоїв 1 302,10 грн та компенсація за невикористану відпустку 2 808,96 грн за 16 днів; сума до виплати 3 371,07 грн.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за березень 2017 року становить 3 294,86 грн, за квітень-липень 2017 року дані відсутні. Дані суми відповідають розрахунку заробітної плати, наданому позивачем.

Згідно з розрахунком оплати відпустки позивачу за 16 робочих днів невикористаної відпустки нараховано 2 808,96 грн, що ввійшла до виплати та зазначена в розрахунку заробітної плати (табуляграмі) в червні 2017 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виплати позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 2017 року.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з таких підстав.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що позивач та відповідач перебували в трудових відносинах.

Відповідно до наказу (розпорядження) № 1808/ДН-ОС від 13 червня 2017 року ОСОБА_1 з 14 червня 2017 року звільнений з посади нарядника локомотивних бригад цеху експлуатації локомотивів оборотного депо Микитівка виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Даний наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 16 днів відпустки.

Позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати надано суду розрахункові листи (табуляграми) за період березень-червень 2017 року, в яких зазначені такі суми: березень 2017 року 3 294,86 грн (до виплати 2 652,36 грн); квітень 2017 року 2 929,06 грн (до виплати 2 357,90 грн); травень 2017 року 2 929,06 грн (до виплати 2 357,90 грн); червень 2017 року 4 187,67 грн (до виплати 3 371,07 грн).

З розрахунку заробітної плати за березень-липень 2017 року за розрахунковими листами (табуляграмами) входить оплата простоїв (код 340).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідного до яких позивачем за березень 2017 року відпрацьовано 3 дні, в простої 19 днів; за квітень 2017 року відпрацьовано 0 днів, в простої 19 днів; за травень 2017 року відпрацьовано 0 днів, в простої 20 днів; за червень 2017 року відпрацьовано 0 днів, в простої 9 днів.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України.

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Позивачем доведено наявність права на отримання певних сум та відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту своєчасного розрахунку з працівником та на спростування факту наявності заборгованості. Відсутність документації не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, оскільки відповідачем не надано належних доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період.

Підприємство працювало в умовах АТО до 2017 року і зобов`язане було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території Україні всі первинні бухгалтерські документи для оплати працівників, крім того, ці обставини були досліджені судом першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.

Згідно з довідкою про доходи № 1412/2 від 24 листопада 2021 року, виданою Донецькою та Луганською дирекцією залізничних перевезень АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 в березні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 1 351,58 грн, фактична кількість відпрацьованих годин 26, сума до видачі після утримань 1 088,03 грн; за травень-червень 2017 року заробітна плата не нарахована, кількість фактично відпрацьованих годин 0.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 14 серпня 2017 року позивачу відповідачем було виплачено заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1 088,03 грн.

Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1 088,03 грн (нарахована заробітна плата 1 351,58 грн).

Крім того, заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким в даному випадку є відповідач у справі.

Проте, суд першої інстанції в порушення законодавства стягнув заборгованість по заробітній платі в сумі після утримання передбачених законом податків та зборів.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. Так, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не було додержано вказаних вище норм законодавства.

В розрахункових листах (табуляграмах) за період з березня 2017 року по червень 2017 року зазначені такі суми нарахувань: березень 2017 року 3 294,86 грн; квітень 2017 року 2 929,06 грн; травень 2017 року 2 929,06 грн; червень 2017 року 4 187,67 грн.

Таким чином, загальний розмір нарахованої заробітної плати за березень-червень 2017 року становить 13,340,65 грн. З урахуванням сплати відповідачем позивачу заробітної плати за першу половину 2017 року в розмірі 1 351,58 грн, розміром заборгованості по заробітній платі за вказаний період є 11 989,07 грн. Саме такий розмір заробітної плати підлягає стягненню та оподаткуванню при її виплаті АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 в якості заробітної плати.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 2017 року підлягає зміні до 11 989,07 грн з подальшим утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, допустив неправильність розрахунків та неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, а позивача від сплати судового збору звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у розмірі 816,00 грн, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції слід стягнути з відповідача в дохід держави.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги АТ «Українська залізниця», відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 137,99 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача в дохід держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 816,00 грн у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 137,99 грн, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню різниця в компенсації судових витрат у сумі 678,01 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по червень 2017 року та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 11 989 (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 07 копійок, без урахування обов`язкових платежів і податків.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави різницю в компенсації витрат по сплаті судового збору в розмірі 678 (шістсот сімдесят вісім) гривень 01 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло