КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2132/21 Головуючий у 1 інстанції: Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/5201/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Заришняк Г.М.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, визнання права власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення спільної часткової власності, визнання права власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Зазначив, що він є власником 1/3 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Власником іншої 2/3 частини домоволодіння є ОСОБА_2 . Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:034:0030, яка також належить сторонам в цих же частках. До будинку він здійснив прибудову, але в експлуатацію не ввів. Для цього йому потрібно виділити свою 1/3 частину в натурі та встановити порядок користування земельною ділянкою. ОСОБА_1 просив припинити спільну часткову власність на домоволодіння АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на виділену частину будинку загальною площею 22.9 кв. м., з них житлова 22.9 кв.м., що згідно технічного паспорту: кімната 1-3 житлова - площа 11.1кв.м та кімната 1-4 житлова - площа 11.8.кв.м., з господарських будівель і споруд: гараж -Ж, ворота, вимощення та частина огорожі,що знаходиться на земельній ділянці виділений в користування згідно плану меж земельної ділянки кадастровий номер :06:034:0030 з прив`язкою до житлового будинку по АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер :06:034:0030, виділивши йому в користування земельну ділянку площею 0,0333га, згідно плану меж земельної ділянки з прив`язкою до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 32 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду, відмовити ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції мав залишити позов без розгляду у зв`язку з його неявкою в судове засідання. Проте, суд розглянув спір по суті, ухваливши оскаржуване рішення. Також не погоджується з наявністю підстав для стягнення на користь відповідачки витрат на правничу допомогу. Договір про надання правничої допомоги від 02 березня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Шмаровим О.В. був укладений раніше ніж за місяць до відкриття провадження в справі та жодним чином не підтверджує понесені витрати на професійну правничу допомогу. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, представники сторін подали заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності. У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 заперечує наявність підстав для її задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 травня 2020 року ОСОБА_1 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом №299 від 29 липня 2017року належить 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №524 від 06 березня 2020 року та на підставі договору дарування від 23 січня 2020 року №152 належить 2/3 частинизазначеного будинку та господарських споруд (а.с.5 т. 1).

Відповідно до технічного паспорта житлова площа будинку АДРЕСА_1 становить 49,1 кв.м. (а.с.14 т. 1).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2019 року ОСОБА_1 є власником 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1 га. з кадастровим номером :06:034:0030 (а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.07.2020 року ОСОБА_2 є власником 2/3 частин земельної ділянки площею 0,1 га. з кадастровим номером :06:034:0030 (а.с.50 т. 1).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав висновку експерта про можливість поділу в натурі об`єкта спільної сумісної власності відповідно до заявлених вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилався на звіт про оцінку та варіанти розподілу нерухомого майна, яким є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-Експерес» від 03 липня 2021 року. Звітом встановлений наступний варіант поділу житлового будинку для першого співвласника (1/3 частка): житлова 1-3 житлова =11,0 кв., веранда 1-4 S = 11.8.кв.м. Загальна S=22,8 кв.м. По будівлях і спорудах відходять: сарай, убиральня, гараж, яма оглядова, колодязь, хвіртка,огорожа, огорожа (а.с.102-224 т. 1). Представник ОСОБА_2 заперечував щодо наданого звіту, пославшись на те, що він не є висновком експерта.В матеріалах справи відсутній відповідний висновок експертизи, який би визначав можливість та способи поділу будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю.

Оскаржуючи рішення, ОСОБА_1 не навів доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції по суті спору.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що суду першої інстанції мав залишити позов без розгляду у зв`язку з його неявкою в судове засідання. Відповідно до положень ст. ст. 223, 257 ЦПК України залишення позову без розгляду є правом суду, а не обов`язком.

Також вказаними процесуальними нормами передбачена можливість залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку повторною неявкою позивача в судове засідання. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був присутнім в передостанньому судовому засіданні 29 вересня 2022 року, що виключало можливість залишення судом позову без розгляду.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на безпідставність стягнення судом на користь відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 32 000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Як вбачається з матеріалів справи, надання правничої допомоги ОСОБА_2 в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Шмаровим О.В. Судом встановлено, що 02 березня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Шмаровим О.В. був укладений договір про надання правової допомоги від №16/21. Пунктом 5.1 цього договору визначено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату грошову винагороду з додатком №1 до цього договору.Згідно цього додатку клієнт зобов`язується виплатити адвокату наступну грошову винагороду (гонорар): за ведення переговорів з іншим співвласником 3000грн., за складення позовної заяви до суду 8000 грн., за представництво інтересів в суді (окремо за кожне судове засідання) 3000 грн., за складення заяв,клопотань у справі 2000 грн. Адвокат Шмаров О.В. приймав участь у даній справі в 10 судових засіданнях та подавав клопотання по справі.

Відтак, матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_2 послуг адвоката, що вказує на реальність витрат.

В свою чергу, ОСОБА_1 клопотання про зменшення заявлених витрат на правничу допомогу не заявляв.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 про відшкодування їй витрат на правничу допомогу у визначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Заришняк Г.М.