Справа № 296/3140/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.

за участі секретаря судового засідання Репіковій З.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи Житомирського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просить визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,05 кв.м.

В обгрунтування позову вказує, що з 10.02.2007р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2019р. справа № 296/8227/19 шлюб розірвано.

Під час шлюбу 08 липня 2014 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Фаворит Компані» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № 3/д-2, згідно якого останній зобов`язується передати у власність позивачу майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому між позивачем та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було підписано Кредитний договір № 18 щодо надання кредиту на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла за рахунок власних коштів. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору період погашення кредиту: з 21.07.2014 року до 20.07.2044 року.

24.07.2014 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 18 від 21.07.2014 року між позивачкою та Житомирським регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено Іпотечний договір №7770.

Надалі, 22.01.2015 року позивачу було видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , яке засвідчує належність за позивачкою квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 56,05 кв.м, як приватної власності.

Позивач вказує, що відповідач не брав участі у здійсненні оплати вартості спірної квартири жодним чином, а погашення кредиту, отриманого за Кредитним договором № 18 від 21.07.2014 року, здійснювалося та здійснюється надалі за особисті кошти ОСОБА_1 .

Надалі квартиру, яка була об`єктом інвестування, побудували, присвоївши будинку, в якій вона знаходиться, поштову адресу: АДРЕСА_3 .

В зв`язку з вищевикладеним, позивачка просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,05 кв.м., її особистою приватною власністю.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї 31.01.2023р. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності представника. Вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього 25.11.2022р. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, та вказав, що вимоги позовної заяви визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Від представника третьої особи 21.11.2022р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2019р. справа № 296/8227/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.02.2007р. розірвано, та визначено місце проживання малолітніх дітей з ОСОБА_1 (а.с.29).

Матеріали справи свідчать, що 08.07.2014р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Фаворит компані» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № 3/д-2, згідно якого останній зобов`язується передати у власність позивачу майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , вартість яких складає 477 360,00 грн. (а.с.9-10).

В подальшому, позивач та Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» уклали Кредитний договір № 18 від 21.07.2014р. щодо надання кредиту на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла за рахунок власних коштів, відповідно якого Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» зобов`язується з рахунку ПАТ АБ «Укргазбанк» надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 362 644,00 грн. (а.с.15-21).

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №18 від 21.07.2014р., між ОСОБА_1 та Житомирським регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено Іпотечний договір від 24.07.2014р. (а.с.23-25).

Надалі квартиру, яка була об`єктом інвестування, побудували, присвоївши будинку, в якій вона знаходиться, поштову адресу: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим був укладений договір про внесення змін та доповнень від 12.02.2015р. № 1710(а.с.26).

Позивачу 22.01.2015 року було видано Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 56,05 кв.м. належність ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с.27).

З матеріалів справи вбачається, що під час придбання квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, але після його розірвання дійшли згоди, що зазначена квартира є та залишиться особистою приватною власністю позивачки, про що було складено нотаріально засвідчену заяву від 25.01.2022 № 99 (а.с.37).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В ст.70 Сімейного кодексу України, зазначено що, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18).

Як вбачається з наявних у справі доказів, двохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 56,05 кв.м. (з яких 32,7 кв.м. - житлова), була придбана позивачкою, оскільки джерелом її набуття були виключно особисті кошти, а також кредитні кошти отримані відповідно до Кредитного договору № 18 від 21 липня 2014 року, погашення якого також здійснювалося та здійснюється за особисті кошти позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, та не заперечується відповідачем.

Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги заяви сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки судом встановлено, що вказана квартира була придбана позивачем за особисті грошові кошти.

Керуючись ст.ст.10, 81, 259, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи Житомирського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. П. Маслак