Провадження № 22-ц/824/1220/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Смирнов Михайло Владиславович, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 11.03.2003 року, запис № 1с-281, посвідчений Дмитрієвою Т.М. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, у зв`язку з порушенням процедури посвідчення заповіту.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Позивач вказувала, що є спадкоємцем другої черги за правом представлення після смерті ОСОБА_3 як дочка її померлого брата.

З матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 їй стало відомо, що існує заповіт, нібито складений нею 11.03.2003 році, в якому вона заповіла ОСОБА_4 власну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Вона вважає, що була порушена процедура посвідчення заповіту так як ОСОБА_2 є спадкоємицею за даним заповітом і не повинна була бути присутня при його посвідченні, що вказує на порушення процедури посвідчення заповіту.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Смирнов М.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити позовну заяву без розгляду, оскільки вона повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання, а відтак місцевий суд, керуючись ст. 257, 377 ЦПК України, зобов`язаний був залишити даний позов без розгляду.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що за час розгляду справи в суді першої інстанції було відкрито провадження в іншій цивільній справі між тими ж сторонами і з того самого предмету позову, та вважає, що це виключає можливість провадження у даній справі.

Зазначає, що своє рішення суд обґрунтував нормами ЦК України 2003 року, однак правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК УРСР, тому вважає, що суд застосував закон, що не підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посвідчення заповіту у присутності спадкоємця за заповітом та іншої особи, яка не залучена в якості свідка відповідно до положень ч.2 ст.1253 ЦК України не можна вважати порушенням таємниці заповіту у розумінні ст.1255 ЦК України та ст.8 Закону України «Про нотаріат» і такі дії нотаріуса не тягнуть наслідків, передбачених ч.1 ст.1257 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.6).

11.03.2003 року ОСОБА_3 заповіла (зареєстрований в реєстрі за № 1с-281) ОСОБА_4 належну на праві особистої власності квартиру за номером АДРЕСА_2 (а.с. 7).

ОСОБА_5 вказує що вона є дочкою померлого брата ОСОБА_3 , однак докази на підтвердження вказаного в матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинностіЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно з частиною першою, другою статті 524 ЦК УРСР (був чинним на час складення оспорюваного заповіту) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до статті 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно зі статтею 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно з пунктом 82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, (чинна на момент складення оспорюваного заповіту) нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). У заповіті зазначаються: дата і місце народження заповідача; місце і час укладення заповіту.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність встановлених законом підстав для визнання заповіту недійсним, а тому позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевий суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосував до спірних правовідносин закон, що не підлягає застосуванню, позаяк, за законом, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР 1963 року, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для залишення позову без розгляду колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, позаяк вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи на 18.04.2022 року, а тому в суду першої інстанції не було підстав для застосування ст. 257, 377 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, та не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції - змінити та виклавши її в редакції цієї постанови, а в іншій частині оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Смирнов Михайло Владиславович, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: