КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/6445/22 Головуючий у І інстанції Галаган В.І.
Провадження №22-ц/824/2116/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2023рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ, про скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ Корчинської Лілії Володимирівни про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31148001 від 30.08.2016 року щодо державної реєстрації права спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (у розмірі частки кожного по 15/200) з одночасним припиненням права власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у розмірі частки кожного по 15/200 на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ Корчинської Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 серпня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи про реєстрацію права власності за відповідачами на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі частки кожного 15/200.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року по справі № 755/12044/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 року, визнано незаконним та скасовано розпорядження Органу приватизації житла Дніпровської РДА в м. Києві № 43-367 від 26.07.2016 року, скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 26.07.2016 року, видане Органом приватизації житла Дніпровської РДА в м. Києві згідно розпорядження № 43-367 від 26.07.2016 року.

З метою поновлення порушених прав позивача останній вважав, що ефективним способом захисту порушених прав є скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації прав з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що прямо відповідає вимозі статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону, чинної з 16.01.2020 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ Корчинської Лілії Володимирівни про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31148001 від 30.08.2016 року щодо державної реєстрації права спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (у розмірі частки кожного по 15/200) з одночасним припиненням права власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у розмірі частки кожного по 15/200 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 496,20 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Храпійчук В.О. Посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, апелянт просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у даній справі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що заявником ОСОБА_4 було подано усі необхідні для державної реєстрації прав документи, що підтверджують виникнення права власності у відповідності з приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку із чим у державного реєстратора були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав.

Апелянт звертає увагу суду на ту обставину, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав прийнято державним реєстратором Корчинською JI.B. 30.08.2016 р., тоді як позивач як на підставу позову посилається на постанову Київського апеляційного суду від 12.02.2020 року (справа № 755/8749/16-ц) та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року (справа №755/12044/19).

Крім того, у відповідності із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020 року, ст. 26 цього Закону викладено у новій редакції.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 03.02.2022 у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №295/8285/19, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону4) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної правової норми, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення у даній справі, на відміну від положень Закону в попередній редакції, яка передбачала такі способи захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено реєстрацію прав, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Апелянт вказує, що у справі №755/12044/19, яка розглядалась Дніпровським районним судом м. Києва, ОСОБА_3 заявляв вимогу про скасування записів про право власності № 16131700 та №16131825 від 23 серпня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді скасування записів про право власності на нерухоме майно є не ефективним, таким, що не передбачений законом, і відмовив в задоволенні вимог у цій частині.

При цьому, суд послався на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №906/516/19 та №916/2464/19 від 20 серпня 2020 року, де сказано, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, на думку апелянта, позовні вимоги, визначені позивачем в позовних заявах щодо скасування записів про право власності у справі №755/12044/19 та про скасування рішення державного реєстратора у справі №755/6445/22 щодо одного і того самого майна є тотожними та повторному судовому розгляду не підлягають, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 статті 225 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Представник відповідача - адвокат Храпійчук В.О. до апеляційного суду пояснення до апеляційної скарги у зв`язку із ухваленням Другим сенатом Конституційного Суду України від 16 листопада 2022 року у справі №3-270/2019 (6302/19) Рішення №9-р(ІІ) /2022. Вважає, що дане рішення Конституційного Суду України має безпосереднє відношення до розгляду апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року, оскільки своїм рішенням Конституційний Суд України ухвалив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IVв редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України що удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12 травня 2022 року, а саме «скасування рішення державного реєстратора».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Кушнір В.Д, заперечує проти задоволення скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема, представник позивача вказує на безпідставність доводів апелянта щодо законності державної реєстрації права власності оскільки судовим рішенням у справі №755/12044/19, яке набрало законної сили, встановлено незаконність набуття відповідачами права власності на приватизоване житло, що є достатньою підставою для припинення права власності на дане житло. Вищевказаним судовим рішенням скасовано документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

На думку представника позивача, доводи апелянта ґрунтуються на припущеннях та спотворених трактуваннях положень Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема статті 37 Закону. Вважає, що вимоги, заявлені позивачем у даній справі, не є тотожними позовним вимогам по справі № 755/12044/19, а тому відсутні підстави для закриття провадження.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Храпійчук В.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження по справі.

Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Кушнір В.Д. в судове засідання не з`явились. 25.01.2023 року адвокат Кушнір В.Д. направила на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі позивача і його представника, підтримавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_4 та представник третьої особи - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки апеляційний суд не повідомляли.

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились, однак належним чином повідомлені про судове засідання.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2020 року у справі № 755/8749/16-ц, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 22.09.2021 року, визнано недійсним ордер №013528 серія Б, виданий 29 березня 2016 року на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 11 березня 2016 року ОСОБА_4 з сім`єю з 3 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 19,20 кв.м. яке складається з 1 кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано незаконним Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 11 березня 2016 року №119 про відмову ОСОБА_5 у передачі на родину із п`яти осіб звільненої кімнати площею 19,20 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 . (а.с. 21-23)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року у справі № 755/12044/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 року, позов ОСОБА_3 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпорядження органу приватизації житла та свідоцтва про право власності на майно, скасування запису про право власності - задоволено частково; визнано незаконним та скасовано розпорядження Органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №43-367 від 26 липня 2016 року. Скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 26 липня 2016 року, видане Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням №43-367 від 26 липня 2016 року. В іншій частині позову - відмовлено. (а.с. 10-16, 24-30)

Зі змісту судових рішень у справі № 755/12044/19 встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 755/8749/16-ц ордер №013528 серія Б, виданий 29 березня 2016 року на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 11 березня 2016 року ОСОБА_4 з сім`єю з 3 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 19,20 кв.м., яке складається з 1 кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 - визнано недійсним.

Таким чином, в судовому порядку визнаний недійсним документ, який був єдиною підставою для вселення відповідачів в надане спірне жиле приміщення, та який є обов`язковим документом, на підставі якого органом приватизації житла було видано оспорюване розпорядження про передачу спірної кімнати у власність ОСОБА_4 та оспорюване свідоцтво про право власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про скасування записів про право власності у справі № 755/12044/19, Дніпровський районний суд м. Києва виходив із того, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 906/516/19 та від 20 серпня 2020 року в справі №916/2464/19. Таким чином, розглядаючи дану справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд дійшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту про скасування записів про право власності на нерухоме майно, є неефективним та таким, що не передбачений законом в чинній редакції.

У даному судовому провадженні ОСОБА_3 звернувся до суду із вимогами про скасування рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31148001 від 30.08.2016 року щодо державної реєстрації права спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (у розмірі частки кожного по 15/200) з одночасним припиненням права власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у розмірі частки кожного по 15/200 на квартиру АДРЕСА_1 .

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

З огляду на приписи статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Установивши, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано розпорядження Органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №43-367 від 26 липня 2016 року та скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 26 липня 2016 року, яке було підставою прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31148001 від 30.08.2016 року щодо державної реєстрації права спільної часткової власності відповідачів на квартиру АДРЕСА_1 (у розмірі частки кожного по 15/200), суд першої інстанції правильно виходив із того, що реєстрацією за відповідачами права власності на вказане нерухоме майно порушуються права та законні інтереси позивача, а тому обраний ним спосіб захисту права, з огляду на зміст порушеного права та характер його порушення, є ефективним.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності передбачених процесуальним законом підстав для закриття провадження у даній справі.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Предмети позовів у справі № 755/12044/19 та у даній справі не є тотожними.

Так, звертаючись до суду із вимогою про скасування запису про право власності на спірну кімнату за відповідачами, ОСОБА_3 обрав спосіб захисту порушеного права, передбачений редакцією ч. 2 статті 26 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чинною на час проведення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 23.08.2016 року та на час звернення з позовною заявою до суду - 24.07.2019 року. При цьому, позивач посилався також на актуальну в той час правову позицію Великої Палати Верховного Суду в справі №925/1265/16 щодо того, що право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Подібні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19.

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є, в тому числі, судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, яке має обов`язково супроводжуватись одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Зміни в законодавстві, які відбулись в період судового розгляду справи, та стали підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав обрання позивачем неправильного способу захисту свої прав, не можуть позбавляти особу права на ефективний судовий захист своїх порушених прав, яке в даному випадку ОСОБА_3 реалізував шляхом подання до суду нового позову про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Таким чином, вимога про скасування записів про проведену державну реєстрацію права власності не є тотожною до вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо наявності передбачених положеннями п. 3 частини 1 статті 251 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути взяті до уваги.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є таким, що ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27.01.2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.