ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/156/20 Номер провадження 22-ц/814/2093/23Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі:позивача ОСОБА_1 та його предстапвника адвоката Лихошвай С.О.,

представника відповідача адвоката Зоря А.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання електронних торгів з продажу нерухомого майна недійсними

третя особа публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Полтавського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2022 року, прийнятої під головуванням судді Гольник Л.В. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 05.07.2022 року,-

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання електронних торгів з продажу нерухомого майна недійсними.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судові засідання.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі.

Вважає, що суд помилково застосував положення п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки позивач захворів і хвороба фізично унеможливлювала його явку в судове засідання про, що останній повідомив суд, подавши заяву про відкладення до канцелярії суду перед початком судового засідання.

У відзиві відповідач ОСОБА_2 посилаючись на правильність винесення ухвали судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2022 рокузалишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з положень п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, беручу до уваги те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, не з`явився в судові засідання, призначені на 28.06.2022 року та 05.07.2022 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовною заявою, у якій просив: визнати недійсними електронні торги з продажу нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири загальною площею 46,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (предмет лоту №284831); заборонити проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме двохкімнатної квартири загальною площею 46,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

16.03.2020 року суддею Октябрського районного суду м. Полтави Гальонкіною Ю.С. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

11.10.2021 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, у зв`язку із закінченням повноважень судді Гальонкіної Ю.С. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена судді Гольник Л.В.

Ухвалою суду від 23.10.2021 року справу прийнято до провадження судді Гольник Л.В., визначено розглядати справу у загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 28.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті на 28.06.2020 року, визначена додаткова дата судового засідання 05.07.2022 року.

Копію даної ухвали позивач та його представник отримали особисто, що підтверджується розписками про вручення повістки підписаними ОСОБА_1 (т.2 а.с. 181) та адвокатом Шеховцовим І.Є. (т.2 а.с. 180) особисто.

У судове засідання призначене на 28.06.2020 року позивач не з`явився, попередньо подавши заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з поганим самопочуттям (серце, тиск) (т.2 а.с.184).

Судове засідання відкладене на 05 липня 2022 року, однак позивач також не з`явився, подавши клопотання про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зоря А.І. просила залишити позов без розгляду внаслідок повторної неявки у судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату та час судового розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, районний суд вважав, що позивач, належним чином був повідомлений про дати судових засідань, однак повторно до суду не прибув.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року в справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У даній справі не вбачаються недобросовісності дій позивача, який не втратив інтерес до її вирішення по суті.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду.

ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі №759/4107/17-ц, від 15 квітня 2020 року в справі №201/10953/18-ц, від 21 жовтня 2020 року в справі №756/13550/16-ц.

Згідно практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Колегія суддів зауважує, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не було враховано, що позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду ще 9 січня 2020 року та упродовж більш ніж два з половиною роки сторони навіть не викладали зміст своїх вимог і заперечень щодо предмета позову та не надавали необхідних пояснень щодо них, справа по суті не розглянута тривалий час, а тому залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду матиме своїм наслідком те, що позивач, а також інші особи, які беруть участь у справі, будуть позбавлені права на доступ до правосуддя.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі №2-6059/11.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2022 року скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.01.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна