справа № 489/7533/21
провадження №2/489/358/23
21 березня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Ткаченко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», ПриватБанк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
Посилаючись на наведені обставини, ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з спадкоємців.
Відповідачі правом на надання відзиву на позов не скористалися.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ухвалою витребувано від Другої миколаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 21.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання, призначене на 21.03.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ПриватБанку надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.
Направлена на адресу відповідачів судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
Враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд з урахуванням положень статті 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи встановлено, що 27.06.2012 між ПриватБанком та ОСОБА_3 укладено договір у вигляді анкети-заяви заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Анкета-заява не містить умов про розмір кредиту, нарахування процентів та інших платежів, а також відповідальності позичальника.
Підписавши анкету - заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із пам`ятковою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, який був наданий для ознайомлення в письмовому вигляді.
Позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копію витягу Умов і Правил надання банківських послуг, підпис на яких позичальника відсутній.
Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за період з 25.06.2006 по 14.01.2020, яка згідно яка відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, є первинним документом, який підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Калинівка Вітовського району Миколаївської області.
Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.
Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника (постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 306/2000/16-ц).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом досліджено спадкову справу № 11/2021, заведену до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка заведена Другою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі претензії кредитора ПриватБанку від 07.12.2020.
Матеріали спадкової справи не містять доказів звернення до нотаріальної контори спадкоємців померлого.
Доказів фактичного отримання листів-претензії відповідачами матеріали справи не містять.
Згідно доданих до позову копій паспортів відповідачі зареєстровані за алдресою: АДРЕСА_2 з 20.11.2000.
За цією адресою був зареєстрований з 20.11.2000 і позичальник ОСОБА_3 .
Суд зазначає, що зареєстроване місце проживання відповідачів за однією адресою з спадкодавцем не є безумовним доказом того, що позичальник дійсно проживав разом із відповідачами, та те, що останні особами, які відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
Крім того, як вбачається із свідоцтва по смерть позичальник помер в с.Калинівка Вітовського району Миколаївської області, тобто за адресою відмінною від реєстрації відповідачів.
Позиція з приводу того, що спільність реєстрації місць проживання відповідача та позичальника не є беззаперечним доказом встановлення факту їх постійного проживання однією сім`єю та саме по собі не може свідчити про прийняття відповідачем спадщини підтверджується постановами Верховного Суду від 31.05.2018 в справі № 661/2808/16-ц, від 11.07.2018 в справі № 551/19/17, від 15.03.2018 в справі № 489/2924/16-ц.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.02.2022 земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2 ; підстава виникнення права власності договір дарування №507 від 18.03.2016.
Враховуючи встановлені обставини, відсутність доказів прийняття відповідачами спадщини та наявності спадкового майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, суд не вбачає підстав для задоволення позову через його недоведеність.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, відповідно до статті 141 ЦПК України витрати з судового збору на відповідачі не покладаються.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Повний текст судового рішення складено 21.03.3023.

Суддя І.В.Коваленко