Провадження № 2/537/111/2023
Справа № 537/2385/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2023 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Фадєєвої С.О., з участю секретаря Супруненко О.О., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, де просить виключити відомості про його батьківство з актового запису № 382 від 31.03.2021 у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про народження ОСОБА_3 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати.

На обґрунтування позову зазначив, що вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, але з березня 2020 року не проживали разом. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.05.2022 шлюб між ними було розірвано. Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дитину ОСОБА_3 , про народження якої він не знав. Батьком дитини при реєстрації народження був записаний він, ОСОБА_1 , проте це не його дитина, так як приблизний час запліднення травень-червень 2020 року, коли вони з відповідачкою разом вже не проживали. З урахуванням викладеного просив задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у тексті позову та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що з 2018 року до лютого 2020 року вони разом з відповідачкою проживали у м. Конотопі, після розірвання стосунків відповідачка виїхала до м. Кременчука, а він залишився у м. Конотопі, де проживав до лютого 2021 року, а потім - у м. Олександрія. З березня 2020 року він припинив будь-яке спілкування з відповідачкою, але шлюб вони не розривали до травня 2022 року. Про те, що ОСОБА_2 народила дитину, він довідався тоді, коли отримав повідомлення з виконавчої служби про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів. Дитина не може бути його з огляду на дату її народження, а тому він не є батьком дитини.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, суду пояснила, що з позивачемвони перебували в зареєстрованому шлюбі. На початку 2020 року у них почали погіршуватися відносини, у зв`язку з чим вона прийняла рішення повернутися до м. Кременчука. Повернувшись до м. Кременчука, з березня 2020 року вона почала спілкуватися з ОСОБА_4 , невдовзі вони почали разом проживати разом, вона завагітніла. Вказала, що позивач не є біологічним батьком її сина, у свідоцтві про народження дитини батьком дитини записаний позивач, оскільки на той період часу вони перебували у шлюбі і при реєстрації народження її сина батьком був записаний чоловік, з яким вона перебувала у шлюбі. Зазначила, що вона хотіла розірвати шлюб, але не могла знайти позивача, оскільки він змінив місце проживання, саме тому адвокат підказав подати позов про стягнення з нього аліментів, щоб виконавча служба його розшукала.

Представник третьої особи, відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду листа, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутність. Додатково зазначив, що за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено у рішенні суду з урахуванням вимог ст. 135 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає у в м. Конотопі та з січня 2020 року працювала у ФОП ОСОБА_1 продавцем в магазині. До лютого 2020 року дружину ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , вона часто бачила, так як відповідачка заходила на роботу до чоловіка. З лютого 2020 року ОСОБА_2 вона не бачила, а приблизно у березні 2020 року ОСОБА_1 повідомив, що вони з дружиною припинили стосунки і ОСОБА_2 виїхала до іншого міста.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, з березня 2020 року він почав спілкуватися з ОСОБА_6 , коли вона повернулася з м. Конотопа. На початку травня 2020 року вони з`їхалися та почали жити разом. За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_7 . Він, ОСОБА_4 , впевнений, що ОСОБА_7 є його сином, а тому бажає бути записаним як батько дитини у його свідоцтві про народження. ОСОБА_2 після того, як переїхала до м. Кременчука, з позивачем не спілкувалася. ОСОБА_1 він перший раз побачив у суді, раніше його не бачив та не знав.

Суд, вислухавши сторони, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.05.2022, що набрало законної сили.

В період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Отже, сімейне законодавство України встановлює презумпцію батьківства, тобто батьком дитини вважається визначена законом особа, зокрема чоловік матері дитини, з яким вона перебуває у шлюбі. Презумпція батьківства може бути спростована за позовом заінтересованої особи. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст.123 цього Кодексу.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Відповідно, з урахуванням вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Сторонам роз`яснювалося право заявлення клопотання про проведення судово-генетичної експертизи та наслідки не вчинення відповідних процесуальних дій, проте як позивач, так і відповідач відмовилися від заявлення клопотання про проведення експертизи, обґрунтовуючи це великими витратами, необхідними для її проведення.

Позивач заперечує той факт, що він є біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнала і сама відповідачка у судовому засіданні. Сторони визнають, що на час зачаття дитини перебували у різних містах України, що підтверджується і показами свідка ОСОБА_5 . В судовому засіданні відповідач вказала, що біологічним батьком сина є ОСОБА_4 , з яким вони наразі проживають разом, що підтверджено свідком ОСОБА_4 у суді. Як позивач, так і відповідач визнають ту обставину, що реєстрація народження дитини відбулася за участі матері та без участі і відома позивача ОСОБА_1 , якому не було відомо про народження дитини.

Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач визнала позов в повному обсязі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виключення з актового запису про народження дитини запису про його батьківство обґрунтовані і позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Таким чином слід до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 382 від 31.03.2021, складеного Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), внести зміни шляхом виключення з актового запису відомостей про ОСОБА_1 як батька дитини.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, а також стягнути на його користь з відповідачки сплачений ним судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 200, 265 ЦПК України, ст.ст. 122, 133, 136 Сімейного Кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення запису як батька з актового запису про народження дитини задовольнити.

Виключити з актового запису № 382 від 31.03.2021 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,складеного Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми), запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як про батька дитини.

Запис про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Книзі реєстрації народжень провести за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Кременчуці Полтавської області повернути ОСОБА_1 із державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає 496 грн. 20 коп. сплаченого ним при подачі позову до суду 06.09.2022 згідно квитанції № 0.0..1.

Оригінал квитанції № 0.0..1 від 06.09.2022 на суму 992 грн. 40 коп. зберігається в матеріалах цивільної справи № 537/2385/22 (провадження № 2/537/111/2023).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення складено 27.01.2023