Провадження № 2/127/2965/22
У Х В А Л А

09 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Товариства з обмеженою відповідністю « Житлово-експлуатаційне об`єднання», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Вінницької міської ради, ТОВ «ЖЕО», про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду, основним квартиронаймачем якої була його мати - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В квартирі зареєстровані також відповідачі в справі, однак у ній не проживають тривалий час без поважних причин та жодні перешкоди їм не створюються, а тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2022 року було прийнято справу до розгляду у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року ( без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) замінено Вінницьку міську раду як третю особу на належну особу - Виконавчий комітет Вінницької міської ради.

Відповідачі своїм правом на відзив не скористалися.

В ході розгляду справи судом установлено, що 14 липня 2006 року Ленінським районним судом м.Вінниці було ухвалене заочне рішення, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були позбавлені батьківських прав щодо їх малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та рішенням виконавчого комітету Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області від 29 вересня 2006 року за № 133 було затверджено рішення опікунської ради при Літинській селищній раді за № 14 від 19 вересня 2006 року про надання опіки ОСОБА_6 над неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 27 жовтня 2011 року в справі №2-4268/11 з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як слідує з даних ЄДРСР вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2014 року в справі №127/28799/13-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів) та йому призначене покарання у вигляді ста двадцяти годин громадських робіт.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 лютого 2009 року №366 був направлений до КНЗ «Вінницький обласний дитячий будинок змішаного типу «Гніздечко», де перебував на вихованні з 03 березня 2009 року по 07 лютого 2012 року та за даними цього закладу вибув на виховання до батька ОСОБА_1 (лист Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 22 лютого 2023 року №31/00/011/10281).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2023 року було закрите підготовче засідання та, враховуючи дані щодо відповідачів, визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

В судове засідання 07 лютого 2023 року, 22 лютого 2023 року позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь - яких заяв від позивача не надходило.

В судове засідання 09 березня 2023 року позивач вкотре не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв від нього не надійшло.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

За правилом частини першої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Також, відповідно до пункту 5 частини другої статті 223 цього Кодексу суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з такої підстави: якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Тобто, у випадку визнання явки сторони у справі обов`язковою процесуальний закон не передбачає можливості виконання такого обов`язку представником сторони, яку суд викликав для дачі особистих пояснень, а покладає такий обов`язок безпосередньо на таку сторону.

Відповідний правовий висновок, висловлений Верховним Судом в постанові від 06 листопада 2020 року в справі № 727/2484/17.

У разі повторної неявки позивача (усіх позивачів) в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Неявка позивачів, участь яких у засіданні визнана судом обов`язковою для дачі особистих пояснень, може мати наслідком залишення позовної заяви без розгляду за правилами пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 201/10953/18-ц.

В даній справі явка позивача визнана обов`язкова, суд декілька раз відкладав розгляд справи та повідомляв позивача засобами поштового зв`язку шляхом направлення судової повістки на адресу, вказану в позовній заяві, однак позивач в судові засідання не з`явився, будь-яких заяв щодо цього від нього не надходило.

Згідно з ч.2 ст.44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд зазначає, що у розумінні ЦПК України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач, насамперед, має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому, визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді справи.

Загальнообов`язкові процесуальні правила ст.223 ЦПК України є своєрідною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них іманентно презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, які спрямовані не те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.

Частина п`ята цієї статті сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду. Логіка цих норм така, що якщо позивач два і більше разів не з`явився в судове засідання на судові виклики, не повідомив причин неявки й не висловив свою позицію щодо можливості розгляду справи без його участі, не постав перед судом і не переконав його у тому, що відповідач порушив його права, то такими діями він фактично вказує про небажання розгляду спору.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, державиучасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому, слід зазначити, що з аналізу цих норм (ст.223,257 ЦПК України) слідує, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 658/1141/18 наголосив, що зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його незалежно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача суд залишає позовну заяву без розгляду.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц.

В даному випадку наявні усі підстави, передбачені ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду: явка позивача була визнана обов`язковою, сторона позивача належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи та про її обов`язкову явку; неявка позивача у судове засідання є повторною; позивач не повідомив причини неявки; від позивача заяв до суду не надходило.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ч.5 ст.223 , п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Товариства з обмеженою відповідністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: