ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/357/23 Справа № 932/2483/21 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бляхарської Юлії Олександрівни на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, виключення відомостей з актового запису та збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з відповідачем мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого з 2016 року по день звернення до суду із даним позовом виховує виключно вона, оскільки батько дитини із вказаного періоду жодним чином не цікавиться життям дитини, не намагається вийти на зв`язок з сином, хоча йому відома її адреса та номер телефону, що є незмінним протягом багатьох років. У 2016 році ОСОБА_2 звернувся до суду задля вирішення питання щодо розірвання з нею шлюбу. До цього часу вже деякий час вони як подружжя не спілкувались, ще до подачі позову інтерес відповідача щодо будь-якої участі у житті сина ОСОБА_3 був відсутній, про намір подати позов про розірвання шлюбу вона не була повідомлена та дізналась про такий намір вже під час перебування справи у суді. Ані під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу, ані після ухвалення рішення вона особисто не спілкувалась із відповідачем, оскільки останній розірвав будь-які контакти як з нею так і зі своєю дитиною. Позивач зазначає, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2016 року у справі №200/15055/16-ц було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . У зв`язку із відсутністю батька у житті сина ОСОБА_3 вона звернулась до суду з метою стягнення аліментів, в тому числі для можливості вийти на зв`язок із ОСОБА_2 , оскільки сину ОСОБА_3 , якому на той час було 6 років, хотілось спілкуватись із своїм батьком. 04 вересня 2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення у справі №200/5697717-ц про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1689,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач навіть після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів жодним чином не відреагував, не вийшов на зв`язок із нею, жодного разу не намагався дізнатись про життя сина, його здоров`я та моральний стан. Позивач вказує, в рамках виконавчого провадження вона зверталася 25 червня 2020 року до начальника Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міського відділу державної виконавчої служби (м. Дніпро) Матюшиної О.С. із заявою про направлення до суду подання про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 , проте таку заяву задоволено не було. Також, вона зверталася до правоохоронних органів самостійно для встановлення місцезнаходження відповідача (ЖЕО №26245 від 24 червня 2020 року), проте на таке звернення 15 липня 2020 року за вих.№45-7/Ю-26245 начальником Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП було повідомлено, що встановити місцезнаходження ОСОБА_2 та опитати його не виявилось можливим. Згідно розрахунку заборгованості, наданого 11 березня 2021 року Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 має заборгованість із сплати аліментів за рішенням суду з 04 квітня 2017 року по 01 березня 2021 рік в загальному розмірі 79383 грн., як вбачається із даного розрахунку, в графі "сплачено" міститься інформація про суму перерахованих коштів на утримання дитини в нульовому розмірі. Таким чином, вже протягом п`яти років відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , не здійснює жодних дій, які б свідчили про інтерес до дитини, не дзвонить та не приїздить до сина, та не сплачує будь-які кошти на його утримання. Її намагання як матері дитини налагодити якийсь контакт для можливості спілкування батька та дитини, повністю були проігноровані відповідачем; наразі у неї відсутній навіть дійсний номер телефону, по якому можливо було б хоча б подзвонити ОСОБА_2 , у зв`язку із цим вона намагалась віднайти відповідача у соціальних мережах, однак такі дії також не були успішними. З огляду на відсутність протягом п`яти років будь-яких дій, які б свідчили про бажання ОСОБА_2 спілкуватись із сином, забезпечувати ОСОБА_3 все те необхідне, що повинен надавати батько своїй дитині, вбачається умисна, винна, свідома поведінка відповідача в частині нехтування батьківськими обов`язками. У зв`язку із чим вона звертається до суду для захисту інтересів дитини, та позбавлення батьківських прав особи, яка відсутня в житті дитини п`ять років, а також не проявляє інтерес до спілкування та виховання своєї дитини в подальшому. Фактично дитина сьогодні сприймає як батька іншу людину - ОСОБА_6 , з яким вона як мати дитини перебуває у шлюбі. ОСОБА_6 спілкується з ОСОБА_3 , надає йому відповідне виховання, приймає участь як батько у її моральному та фізичному розвитку, та у матеріальному забезпеченні дитини, ними створені всі умови для належного розвитку, виховання, проживання та матеріального забезпечення дитини. Станом на час звернення до суду з цим позовом вона та син ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , фактичною адресою їх проживання є АДРЕСА_2 . Позивач також зазначила, що, зважаючи на те, що першою її позовною вимогою заявлено позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , вона вважала за доцільне звернутись із похідною вимогою щодо виключення змін, внесених Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 10 квітня 2015 року (запис №1) на підставі заяви про визнання батьківства №64 від 10 квітня 2015 року, до відомостей актового запису про народження №1186 від 22 вересня 2011 року. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити зміни, внесені Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 10 квітня 2015 року (запис №1) на підставі заяви про визнання батьківства №64 від 10 квітня 2015 року, до відомостей актового запису про народження №1186 від 22 вересня 2011 року; стягнути з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 2395 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, виключення відомостей з актового запису та збільшення розміру аліментів - залишено без розгляду в частині позовних вимог про виключення відомостей з актового запису (а.с.120).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року залучено Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради як належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів (а.с.121).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено частково. Збільшено розмір стягуваних за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Грузії, паспорт типу Р, код держави GEO, НОМЕР_3, виданий Міністерством юстиції Грузії 12 січня 2015 року, персональний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2395 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи стягнення з 24 березня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Грузії, паспорт типу Р, код держави GEO, НОМЕР_3, виданий Міністерством юстиції Грузії 12 січня 2015 року, персональний номер НОМЕР_4), на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. У задоволенні решти частини позовних вимог про збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 23 лютого 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови

для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною

в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У справі встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2015 року (т.1 а.с.27).

Сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.21).

До актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , сформованого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ у Дніпропетровській області 22 вересня 2011 року за №1186, відомості щодо батька були внесені у відповідності до ст. 135 СК України (за вказівкою матері), а саме, у розділі "відомості про батька" зазначено: " ОСОБА_7 , громадянин України (т.1 а.с.22-26).

Відповідно до заяви батьків про визнання батьківства №64 від 10 квітня 2015 року, поданої до Бабушкінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, до актового запису про народження №1186 від 22 вересня 2011 року було внесено зміни (запис №1) до відомостей про дитину: прізвище змінено з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 ", по-батькові змінено з " ОСОБА_10 " на " ОСОБА_11 "; до відомостей про батька: прізвище змінено з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 ", ім`я з " ОСОБА_12 " на " ОСОБА_13 ", по-батькові видалено " ОСОБА_14 ", дата народження батька змінено на ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянство змінено з "громадянин України" на "громадянин Грузії", щодо відомостей за вказівкою матері змінено з "так" на "ні", та підстави державної реєстрації змінено на "відповідно до ст.126 СК України", до відміток додано: "по батькові батька та місце проживання батька не підтверджено паспортом громадянина Грузії" (т.1 а.с.24-26).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (т.1 а.с.28).

Після розірвання шлюбу між сторонами дитина неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір"ю.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року у справі №200/5697/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , громадянина Грузії, паспорт типу Р, код держави GEO, НОМЕР_5, виданого Міністерством юстиції Грузії від 12 січня 2015 року, персональний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі 1689 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 , громадянина Грузії, паспорт типу Р, код держави GEO, НОМЕР_5, виданого Міністерством юстиції Грузії від 12 січня 2015 року, персональний номер НОМЕР_4, на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. (т.1 а.с.29, 30).

25 червня 2020 року позивач в межах виконавчого провадження зверталась до начальника Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро) Матюшиної О.С. із заявою про направлення до суду подання про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 у зв`язку із несплатою ОСОБА_2 аліментів за рішенням суду, проте таку заяву задоволено не було (т.1 а.с.31).

Також позивач зверталась до правоохоронних органів для встановлення місцезнаходження відповідача, листом на таке звернення 15 липня 2020 року за вих.№45-7/Ю-26245 начальником Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП її було повідомлено, що встановити місцезнаходження ОСОБА_2 та опитати його не виявилось можливим (т.1 а.с.32).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим 11 березня 2021 року Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 має заборгованість із сплати аліментів за рішенням суду з 04 квітня 2017 року по 01 березня 2021 року в загальному розмірі 79383 грн. (т.1 а.с.39)

11 жовтня 2019 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на - ОСОБА_1 (т.1 а.с.40).

Позивач ОСОБА_1 з 25 жовтня 2010 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.20).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 16 жовтня 2011 року зареєстрована разом із матрі"ю за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 19).

Встановлено, позивач ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає із матір"ю та навчається в КЗО "СЗШ №6" ДМР (т.1 а.с.35, 36).

Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного 16 березня 2021 року Комісією управління-служби у справах дітей адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 (фактичне місце проживання ОСОБА_1 , дитини ОСОБА_3 та вітчима ОСОБА_6 ), встановлено, в квартирі додержано санітарно-гігієнічні норми, кімнати сухі та світлі, є необхідні меблі, побутова техніка; електро-, водо-, газопостачання в наявності, опалення централізоване, для підігріву використовується бойлер"; щодо умов для виховання та розвитку дитини "для дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в окремій кімнаті з балконом облаштоване спальне місце, зона для виконання навчальних завдань, на балконі облаштована зона відпочинку. Зі слів матері нею дитині забезпечується додержання режиму сну, норм здорового харчування, повноцінного розвитку відповідно до віку. Зі слів малолітнього ОСОБА_3 , він з батьком не спілкується, проживає з матір`ю та вітчимом ОСОБА_6 "; комісія прийшла до висновку, що умови проживання за адресою: АДРЕСА_2 - задовільні, умови для перебування дитини - належні (т.1 а.с.34).

Згідно характеристики, наданої Комунальним закладом освіти "Середня загальноосвітня школа № 6" Дніпровської міської ради щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учень є старанним та уважним, має досягнення та добрий загальний розвиток, також зазначено про належну увагу зі сторони матері щодо виховання та навчання дитини, відвідування нею батьківських зборів (т.1 а.с.35).

Довідкою КЗО "Середня загальноосвітня школа № 6" Дніпровської міської ради від 16 березня 2021 року №204 підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , регулярно відвідує заняття, дитина охайна та доглянута. Як зазначено в довідці, з педагогами щодо навчання дитини спілкується виключно мати, цікавиться шкільним життям дитини; за час навчання дитини, батько школу не відвідував, контакту зі школою не підтримує, бесід щодо дитини із педагогами школи не проводить. Вихованням дитини займається мати - ОСОБА_1 . Дитину до школи приводять і забирають мати та бабуся (т.1 а.с.36).

Відповідно до службової характеристики від 18 березня 2021 року, наданої командиром 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 та командиром військової частини НОМЕР_2 Центрального ОТО, позивачка характеризується позитивно, на даний час вона проходить військову службу старшим стрільцем 3 відділення 2 взводу 1 стрілецької роти (а.с.37).

Довідкою про доходи (грошове забезпечення) ОСОБА_1 , виданої військовою частиною НОМЕР_2 від 19 березня 2021 року №44, підтверджується її дохід за останні півроку, який складає 111684 грн. 57 коп. (т.1 а.с.38).

Висновком Адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради від 30 серпня 2021 року №4/11-244 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.74).

Відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином Грузії, зареєстрованого місця проживання в Україні не мав та не має на теперішній час (т.1 а.с.14-18).

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-38959/0/15-21-вих від 06 жовтня 2021 року, наданого на ухвалу суду, вбачається, відомостей про перетинання державного кордону, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим, громадянином Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 06 жовтня 2016 року по 01 вересня 2021 року в базі даних не виявлено (т.1 а.с.94).

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-47732/0/15-21-вих від 08 грудня 2021 року, наданого на ухвалу суду, відомостей про перетинання державного кордону громадянином Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 08 грудня 2016 року по 17 листопада 2021 року в базі даних не виявлено (а.с.147).

Відповідно до листів Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 5102/05.1-42 від 08 листопада 2021 року, №5466/05.1-42 від 06 грудня 2021 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 05 листопада 2021 року по відділах державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у Дніпропетровській області не виявлено (а.с.154, 162).

Позивач зазначала, що останнім відомим їй місцем проживання відповідача була адреса: АДРЕСА_3 , за якою відповідач тривалий час вже не проживає.

Отже, відповідач є громадянином Грузії. Зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання в Україні відповідач ОСОБА_2 ніколи не мав і не має на теперішній час.

Місце перебування, чи місце проживання відповідача ОСОБА_2 на теперішній час взагалі не відоме.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява

№10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Слід зазначити у справі не надано належних доказів на підтвердження того, що батько дитини - ОСОБА_2 , який є громадянином Грузії, який ніколи не мав місця реєстрації проживання в Україні, його місце проживання не відоме, дійсно без поважних причин, за наявності достатніх та переконливих доказів не спілкується з дитиною, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який суди йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів та враховуючи, що суду не надано переконливих доказів дійсно свідомого ухилення батька дитини від виконання своїх батьківських обов"язків, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі. Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є безпідставними.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскаржуваній частині в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бляхарської Юлії Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова