№ 207/1826/22
№ 2/207/97/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/1826/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним правочину та розірвання договору , стягнення суми ,

В С Т А Н О В И В

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою , у якій просив визнати недійсним правочин та розірвати договір , укладений 6 лютого 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ним з закриттям рахунку № НОМЕР_1 ; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь 12546 гривень 39 копійок суму безпідставно стягнуту з його рахунку за відсотки , комісії , пеню , штрафи , оскільки згідно до угоди № SAMDN5186 від 6 лютого 2014 року ним був відкритий рахунок № НОМЕР_1 для особистого користування без будь-яких кредитних лімітів у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» . У квітні 2021 року без його відома на рахунок № НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк» самовільно було зараховано 50000 гривень 00 копійок з приміткою «Збільшення кредитного ліміту» , почав стягувати якийсь комісії , відсотки , штрафи , пеню . За період з 28 червня 2021 року по 17 липня 2022 року ним було знято готівку , оплачено он-лайн послуги та перекази на суму 50000 гривень ; поповнено рахунок на суму 47142 гривні 73 копійки ; автоматично банк знімав якийсь невідомі йому комісії за отримання готівки на суму 1716 гривень 03 копійки ; автоматично банк знімав без його згоди якийсь невідомі йому відсотки , штрафи , пеню та зарахував на його рахунок за «-» , на суму 11072 гривні 63 копійки . Фактично він користувався 50000 гривень за період з 28 червня 2021 року по 17 липня 2022 року та у повному обсязі повернув цю суму , а саме ним поповнено рахунок на суму 47142 гривні 73 копійки . Вважає , що відповідач безпідставно знімав з рахунку комісію у сумі 1716 гривень 03 копійки та автоматичні зняття та зарахування відсотків , пеню , штрафу на суму 11072 гривні 63 копійки , які він вважає сумами , які зараховані ним для повернення 50000 гривень . Отже , станом на 17 липня 2022 року ним поповнено рахунок на суму 47142 гривні 73 копійки + 1716 гривень 03 копійки ( невідомі комісії ) + 11072 гривні 63 копійки ( невідомі відсотки , пеня , штраф ) , що дорівнює 59931 гривня 39 копійок . Суму 50000 гривень він повернув , тому на рахунку повинно бути залишитися 9931 гривня 39 копійок сума його власних коштів , а на його рахунку борг у розмірі 30014 гривень 95 копійок . Відповідач самостійно в односторонньому порядку надав йому без його згоди кредит без письмового договору з умовами кредитування на суму 50000 гривень . Ніякого договору з АТ КБ «Приватбанк» не укладав , тому звернувся до поліції з заявою про вчинення злочину , оскільки вказаний договір позики укладений у формі електронного документу і він суперечить вимогам ЦК України . Доказів підписання ним договору за допомогою електронного цифрового підпису не існує . Станом на 1 жовтня 2022 року відповідачем автоматично стягувалися суми з його рахунку № НОМЕР_1 , а саме : 1 серпня 2022 року 569 гривень 16 копійок , 1 вересня 2022 року 1052 гривні 14 копійок , 1 жовтня 2022 року 993 гривні 70 копійок . Вважає , що його право споживача було порушено , у зв`язку з чим необхідно визнати недійсним правочин та розірвати договір , укладений 6 лютого 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ним з закриттям рахунку № НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без його участі , заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі .

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без їх участі , у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі , оскільки кредитний договір був укладений 6 лютого 2014 року , трирічний строк позовної давності сплив 6 лютого 2017 року , а позивач ОСОБА_1 звернувся до суду лише 27 липня 2022 року та про можливе порушення своїх прав позивачу було відомо з моменту укладання кредитного договору , тому просить застосувати строк позовної давності .

Суд , вивчивши матеріали справи , вважає , що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що 6 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг , у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ( а.с. 110 ) .

Згідно ст. 629 ЦК України 2003 року договір є обов`язковим для виконання сторонами .

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України 2003 року договором приєднання є договір , умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах , який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому . Друга сторона не може запропонувати свої умови договору .

Відповідно до ст. 1046 ЦК України 2003 року за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості .

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками .

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України 2003 року передбачено , що договором є домовленість двох або більше сторін , спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків .

Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України 2003 року договір , укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі .

Укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» за своєю природою є договором приєднання і відповідає вимогам ч. 1 ст. 634 , ч. 2 ст. 642 ЦК України 2003 року .

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України 2003 року зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови , які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства .

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України 2003 року договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору . Істотними умовами договору є умови про предмет договору , умови , що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду , а також усі ті умови , щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди .

Згідно ст. 1054 ЦК України 2003 року за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика) , якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору . Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом .

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі .

Згідно ч. 1 , 2 ст. 207 ЦК України 2003 року правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах , телеграмах , якими обмінялися сторони . Правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного , електронного або іншого технічного засобу зв`язку . Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі , якщо він підписаний його стороною (сторонами) .

Згідно ст. 1049 ЦК України 2003 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором .

У постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження №61-8449св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку , що будь-який вид договору , який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму . Договір , укладений в електронній формі , є таким , що укладений у письмовому вигляді (ст. 205 , 207 ЦК України) . Однак важливо , щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору , інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним , в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом .

У своєму позові ОСОБА_1 , як на підставу визнання недійсним кредитного договору , посилається на те , що він не отримував кредитні кошти від відповідача і не укладав кредитний договір від 6 квітня 2014 року , внаслідок чого не має жодних зобов`язань перед відповідачем . Проте позиція позивача суперечить інформації , яка є наявною в матеріалах позову , оскільки позивач ОСОБА_1 добровільно погодився на укладання правочину на встановлених банком умовах і , починаючи з 6 квітня 2014 року до певного періоду часу активно користувався кредитними коштами , сплачував необхідні платежі , але не в повному обсязі , не оскаржував договір і не порушував питання про розірвання договору , а отже , не вважав його несправедливим , недійсним . АТ КБ «Приватбанк» виконало свої договірні зобов`язання , перерахувавши на вказаний Позичальником рахунок кредитні грошові кошти у сумі 50000 гривень 00 копійок . Позивач ОСОБА_1 фактично користувався кредитними коштами у розмірі 50000 гривень . За період з 28 червня 2021 року по 17 липня 2022 року позивачем було знято готівку , оплачено он-лайн послуги . Позивач отримав кошти , але своїх зобов`язань у повному обсязі не виконав .

За таких обставин суд вважає кредитний договір між позивачем та відповідачем укладеним .

Згідно ст. 599 ЦК України 2003 року зобов`язання припиняється виконанням , проведеним належним чином .

Згідно п. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладанні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб .

Згідно п. 26.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі , якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк , право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг .

У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по кредитному договору у позивача виникла заборгованість , що і стало підставою для банка проводити списання коштів з картрахунку на погашення відповідної заборгованості .

Станом на 1 жовтня 2022 року відповідачем АТ КБ «Приватбанк» автоматично стягувалися суми з рахунку позивача № НОМЕР_1 , а саме : 1 серпня 2022 року 569 гривень 16 копійок , 1 вересня 2022 року 1052 гривні 14 копійок , 1 жовтня 2022 року 993 гривні 70 копійок .

Згідно ч. 2 ст. 1071 ЦК України 2003 року грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду , а також у випадках , встановлених законом , договором між банком і клієнтом або умовами обтяження , предметом якого є майнові права на грошові кошти , що знаходяться на банківському рахунку .

Посилання позивача ОСОБА_1 на те , що він не укладав спірний договір та не підписував його , не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним , оскільки це не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні .

За встановлених обставин , суд вважає , що позивачем не доведено порушення його прав з боку АТ КБ «Приватбанк» , судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним правочину та розірвання договору , стягнення суми з підстав , заявлених позивачем ОСОБА_1 .

Представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на позовну заяву , у якому він просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин , тобто до винесення рішення суду .

Згідно ст. 256 ЦК України 2003 року позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .

Згідно ст. 267 ЦК України 2003 року особа , яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності , не має права вимагати повернення виконаного , навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності . Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності . Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові .

Згідно ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Згідно ст. 258 ЦК України 2003 року позовна давність в один рік застосовується , зокрема , до вимог про стягнення неустойки ( штрафу , пені ) .

Згідно ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила .

Таким чином , початок перебігу позовної пов`язується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору , як з певними моментами ( фактами ) , які свідчать про порушення прав особи . Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд .

Згідно ст. 264 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії , що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку . Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги , право на яку має позивач . Після переривання перебіг позовної давності починається заново .

Судом не встановлено переривання перебігу позовної давності за даними правовідносинами , оскільки позивачем не вчинено дій , що свідчить про визнання ним свого боргу .

Кредитний договір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» був укладений 6 лютого 2014 року , трирічний строк позовної давності сплив 6 лютого 2017 року , а позивачем ОСОБА_1 подано позовну заяву до суду 25 липня 2022 року , тобто з пропуском строку позовної давності , яка визначена ст. 257 , 258 ЦК України 2003 року .

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову по суті , суд вважає , що позивачем пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог про визнання недійсним правочину .

При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача .

Керуючись ст. 256 - 258 , 261 , 267 , 512 , 525 , 526 , 530 , 628 , 638 , 1046 1050 , 1054 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 , до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» , місцезнаходження : м. Дніпро , вулиця Набережна Перемоги , 50 , ідентифікаційний код юридичної особи : 14360570 , про визнання недійсним правочину та розірвання договору , стягнення суми відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба