Справа №:753/98/22
Провадження № 2/755/480/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"20" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визначити місце проживання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю, ОСОБА_1 ; позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; розмір судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу (правову) допомогу адвоката покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.08.2011 у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що 12.08.2011 зроблено запис № 1396. За час подружнього життя, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народився син, ОСОБА_5 . Оскільки сімейне життя між сторонами не склалося, а шлюбні відносини фактично з липня 2013 року було припинено, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2014 у справі № 755/1092/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Малолітній син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився з матір`ю ОСОБА_1 , зареєстрований разом з нею за однією адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що на теперішній момент фактично проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків спрямованих на виховання ОСОБА_5 , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, його навчання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для усвідомлення дитиною, присутності батька у його житті, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти, вчиняє дії спрямовані на порушення права ОСОБА_5 на повний та гармонійний розвиток його особистості, фактично позбавляє можливості організувати якнайкращий рівень дозвілля та відпочинку малолітньому сину; ухиляється від сплати будь-яких коштів на користь дитини, виникла необхідність у поданні позовної заяви про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Зазначила, що малолітній ОСОБА_5 , перебуває виключно на її повному матеріальному утриманні, яка належним чином піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, його навчання, зокрема: забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним супроводом (систематичним медичним обслуговуванням), надає дитині доступ до культурних та матеріальних цінностей, створює належні умови для отримання її сином освіти, цікавиться внутрішнім світом дитини. З 01.09.2019 ОСОБА_5 навчається у Спеціалізованій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 329 «Логос» імені Георгія Гонгадзе за адресою: 02081, м. Київ, вул. Урлівська, 19Б. Зазначила, що вона активно приймає участь у вихованні та навчанні сина, регулярно відвідує батьківські збори, відвідує усі шкільні та класні заходи і свята, цікавиться його успіхами, забезпечує сина індивідуальними навчально-освітніми програмами для покращення його успішності в навчанні. Вказала, що постійно сприяє розвитку творчих здібностей сина, що проявляється у відвідуванні ОСОБА_5 шахового клубу «Світогляд», що сприяє розвитку інтелектуальних здібностей дитини та практичних навичок гри в шахи. Також, ОСОБА_5 відвідує гурток творчості « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який сприяє розвитку творчої активності, розумових здібностей та конструктивного мислення дитини. Окрім вищенаведеного, спільний син відвідує додаткові позашкільні уроки з поглибленого вивчення англійської мови, що також сприяє розвитку його інтелектуальних здібностей, надає переваги володіння двома і більше мовами, можливість спілкуватися в майбутньому з великим колом людей, подорожувати і навчатися за кордоном, отримати цікаву роботу та багато іншого. Натомість батько сина, до школи жодного разу не з`являвся, участі у вихованні, навчанні та організації дозвілля сина не приймає, будь-якої зацікавленості життям не проявляє, більше того намагається всіляко уникати будь-яких можливих контактів зі своїм сином. ОСОБА_5 отримує медичне обслуговування в ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «КІНДЕРЛЕНД», запис до лікарів даного медичного закладу, супроводження малолітньої дитини при відвідуванні та проходженні медичного огляду здійснювалося лише нею. Вказала, що батько зацікавленості у стані здоров`я сина жодним чином не проявляє, при відвідуванні та проходженні медичного огляду дитини жодного разу дитину не супроводжував. Звертала увагу суду, що відповідач жодним чином свої батьківські обов`язки не виконує, натомість вона докладає максимальні зусилля для створення дитині комфортних умов життя, розвитку інтелектуальних та творчих здібностей, отримання освіти та медичного обслуговування та належного харчування. Зазначила, що син проявляє свою прихильність до неї, оскільки ОСОБА_4 дитина не пам`ятає, оскільки відповідач фактично припинив спілкування та утримання сина з 2013 року. Вважає, що відповідач фактично позбавив дитину можливості отримання батьківської турботи та розуміння присутності батька у житті дитини. Більше того, вважає, що відповідач вчиняє дії спрямовані на обмеження спілкування як з дитиною, так і з матір`ю дитини, що проявляється у регулярній змінні номерів телефону, задля уникнення будь-яких дискусій та вчинення дій, спрямованих на інтереси дитини, в тому числі надання згоди, як законного представника малолітнього ОСОБА_5 у випадках коли надання такої згоди необхідне у межах чинного законодавства України. Враховуючи вищенаведені фактичні обставини та наявні докази, позивач дійшла переконання, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дитини, тому вважає за доцільне визначити місце проживання сина з нею.

Заявляючи вимогу про позбавлення батьківських прав вказала, що вона як матір, яка піклується про здоров`я, духовний та моральний розвиток своєї дитини, намагається сприяти розширенню світогляду сина та з метою його оздоровлення, а також профілактики гострих респіраторних захворювань, вирішила поїхати з сином закордон для відпочинку та оздоровлення в країну з морським кліматом. Утім, навіть в питаннях, в тому числі, пов`язаних з відпочинком та оздоровленням малолітнього сина за власний рахунок у неї виникала необхідність у зверненні до батька сина, який відмовляв у наданні нотаріальної згоди на виїзд спільного сина за межі України у супроводі матері дитини. Більше того, під час останнього її телефонного звернення, щодо надання нотаріальної згоди на виїзд дитини закордон, відповідач змінив номер свого мобільного телефону, як вважає остання, задля уникнення будь-яких подальших прохань з боку позивача, пов`язаних із забезпеченням якнайкращих умов розвитку спільного сина. Вважає, що така поведінка відповідача суперечить якнайкращому забезпеченню інтересів його малолітньої дитини та порушує право дитини на всебічний та гармонійний розвиток його особистості, фактично позбавляє можливості організувати якнайкращий рівень дозвілля та відпочинку малолітньому сину, а також вказує на зловживання ОСОБА_4 своїх батьківських прав. Відповідач уникає будь-яких розмов щодо надання дозволу на виїзд закордон сина та не отримує поштової кореспонденції, що пов`язано із цим. Крім того, у сина наявна хронічна хвороба запалення дихальних шляхів, а саме бронхіальна астма, що підтверджується консультаційним висновком лікаря-алерголога, у якому було зазначено, що дитина потребує постійного лікування та надано рекомендації медичних препаратів необхідних для покращення стану ОСОБА_5 . Незважаючи, навіть, на наявність хронічної хвороби у сина, відповідач жодним чином зацікавленості у стані здоров`я не проявив, нотаріальної згоди на виїзд дитини закордон для оздоровлення на морі не надав, попри численні прохання позивача, яка схвильована станом здоров`я спільного сина. Звертала увагу суду, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не проявляє інтерес до здоров`я дитини, враховуючи, що у малолітнього ОСОБА_5 наявна хронічна хвороба, здійснює перешкоди при можливості розширення кругозору дитини та оздоровленні, що проявилося у не наданні нотаріальної згоди на поїздку дитини з матір`ю закордон. Разом із тим вказала, що відповідач впродовж 5 років уникає будь-яких спроб спілкування з малолітнім сином, що проявляється в не усвідомлені присутності батька у житті дитини, якого дитина навіть не пам`ятає, не отримує привітань та подарунків на свята, не проводить вільний час із відповідачем, малолітній син створює для останнього лише додатковий тягар, враховуючи часту зміну номерів телефону, якого він так намагається позбутися. Повідомила, що вихованням спільного з відповідачем сина займається лише позивач та її цивільний чоловік, ОСОБА_7 , з яким однією родиною чотири роки поспіль проживає малолітній ОСОБА_5 , останній бере активну участь у вихованні та забезпеченні якнайкращих умов проживання малолітнього ОСОБА_5 . Біологічного ж батька син навіть не пам`ятає. Таким чином, вважає, що всі обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з моменту розлучення, проживаючи окремо від дитини, не виконував своїх батьківських обов`язків з його виховання протягом 5 років, не спілкувався із сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що стало підставою для звернення до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав.

Вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина мотивувала тим, що відповідач жодної участі в утриманні дитини в грошовій чи натуральній формі не здійснює, незважаючи на усі її прохання, жодних коштів на утримання малолітнього ОСОБА_5 не надходило. Вказала, що ОСОБА_4 є фізичною-особою підприємцем, а його основним видом діяльності є веб-портали, здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві з 22.01.2016 за номером запису 18, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, відтак останній, на її думку, має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Заявляючи розмір аліментів у сумі 8 000,00 грн. обґрунтовується тим, що позивач несе витрати на придбання сезонного одягу на суму 2 000,00 грн. щомісяця, витрати на покращення умов здійснення навчального процесу у сумі 400,00 грн. щомісячно, витрати на забезпечення дитини дитячими іграшками щомісячно на суму 1 200,00 грн. витрати у зв`язку із відвідуванням клубу «Світогляд» на суму 700,00 грн., витрати на харчування на суму орієнтовно 6 000,00 грн., витрати на проходження медичних оглядів, купівлі ліків першої необхідності у сумі 1 500,00 грн., витрати на мобільний зв`язок орієнтовно у сумі 150 грн. на місяць.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та позбавлення батьківських прав за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання.

Зазначена ухвала суду була отримана позивачкою та її представником в електронному вигляді, яка була доставлена на електронну пошту, зазначену ними у позовній заяві у якості засобу зв`язку, та вказаний документ був доставлений до їх електронних скриньок 22.09.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Третьою особою, Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ухвала суду від 15.09.2022 з копією позовної заяви з додатками була отримана 28.10.2022, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення про вручення поштового направлення.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками, що направлялася судом повторно, відповідачем не було отримано, поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

19.10.2022 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів № 753/98/22 з відповідними доказами, клопотання про витребування доказів з доказами на його обґрунтування та заява про виклик свідка.

07.12.2022 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів № 753/98/22 з відповідними доказами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2022 клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено та витребувано докази з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державної податкової служби України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, Державної прикордонної служби України.

03.01.2023 до суду з Державної прикордонної служби України надійшли витребувані судом відомості.

13.01.2023 до суду з Державної податкової служби України надійшли витребувані судом відомості з відповідними доказами.

Цього ж дня, до суду надійшла витребувана судом інформація з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

16.01.2023 від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 02.01.2023 № 101-16/02.

17.01.2023 до суду з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві надійшли витребувані судом відомості.

18.01.2023 до від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про покладення витрат позивача на судову психологічну експертизу на відповідача по справі № 753/98/22 та клопотання про долучення доказів до матеріалів № 753/98/22 з відповідними доказами.

Будь-яких заяв по суті справи не надійшло.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання відповідач, повторно, не з`явився, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою сторони позивачки ухвалити заочне рішення.

Позивачка у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її повністю задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Додатково зазначила, що відповідач не приймає участі у житті дитини. Останній перешкоджає виїзду дитини закордон. Одного разу погодився надати дозвіл з умовою оплатити таксі та послуги нотаріуса, а наступного разу взагалі відмовився надавати дозвіл. За таких обставин вона була вимушена звертатися до органів опіки та піклування для отримання такого дозволу. Вказала, що приблизно 5-6 років відповідач не спілкується з дитиною, навіть на день народження не вітає. Зазначила, що вона телефон не змінювала років 17, а відповідач свій номер телефону змінює та блокує її у соціальних мережах. Вказала, що проживає по вулиці Анни Ахматової , про що відповідачу достеменно відомо, однак жодного разу він не приходив і не цікавився дитиною. Відповідач жодного разу не проявив бажання поспілкуватися з дитиною. Зауважила, що просила відповідача привітати сина хоча б і з днем народження, але він навіть такого не зробив для нього. Повідомила, що син - ОСОБА_5 , має власний номер мобільного телефону, але від сина відповідач також не бере слухавки, блокує, а потім змінює номер телефону. Зазначила, що їй відомо, що у відповідача є інша родина і можливо його поведінка пов`язана саме з цим.

У судовому засіданні представниця позивача, ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 підтримала пояснення позивачки та поданий позов, з підстав заявлених у ньому, та просила повністю його задовольнити.

У судовому засіданні представниця позивача, ОСОБА_1 , - ОСОБА_3 підтримала пояснення позивачки та поданий позов, з підстав заявлених у ньому, та просила повністю його задовольнити.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, у заяві від 05.01.2023 просив суд справу розглянути у відсутність представника.

У судовому засіданні малолітня дитина ОСОБА_5 , вислуховування думки якого по суті спору проведено за участю представника служби у справах дітей та сім`ї та органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві, та за відсутності в залі судових засідань позивача, яка є заінтересованою у справі, пояснив суду, що навчається у школі в п`ятому класі. Вказав, що батька бачив останній раз приблизно 4-5 років тому, батько йому не телефонує, не приходить ні до дому, ні до школи. Зазначив, що сам телефонував батькові, але він не відповідав на дзвінок. Такі обставини для нього є незрозумілими. Зазначив, що живе із мамою і новим татом, та братиком. Пояснив, що закордон не їздив, бо батько не дав дозволу, але на відпочинок поїхати хоче. З новим татом нормальні стосунки, вони разом грають у приставку та гуляють, а також їздили на відпочинок до Одеси та інших міст України.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що останні 5 років проживає спільно із позивачкою, а знайомі вони близько 8-9 років, і за цей час ніколи не чув, щоб відповідач хотів зв`язатися із сином. Вказав, що біологічного батька ОСОБА_5 бачив одного разу 3-4 роки тому у нотаріуса, коли робили ОСОБА_5 дозвіл на виїзд закордон, тоді він оплатив відповідачу таксі і послуги нотаріуса. Відтоді відповідача не бачив, до сина відповідач не приїздив, на телефонні дзвінки не відповідав. ОСОБА_5 на тему «батька» спілкуватися не хоче. Вказав, що у нього із ОСОБА_5 дружні та довірчі стосунки. Зазначив, що відповідач взагалі не цікавиться сином, навіть для нього документи підписати не хоче. Зауважив, що витрати на утримання сина ОСОБА_5 несе він, спільно із позивачкою, та такі витрати складають 15-20 тисяч гривень щомісячно. Вказав, що він з малим їздив на рибалку, на шашлики, в парк, у розважальні зони, разом готували їжу. Повідомив, що вони разом із ОСОБА_5 грають у шахи. Він займається виховними процесами з ОСОБА_5 на своєму прикладі та на прикладі сторонніх людей, а ОСОБА_5 до його зауважень та порад прислуховується.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представників, пояснення малолітнього ОСОБА_5 та свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 2109 від 10.08.2012 та видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 . Батько дитини - ОСОБА_4 , мати дитини - ОСОБА_1 (а.с. 28).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2014 у справі № 755/1092/14-ц шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї 12.08.2011 (актовий запис № 1396) розірвано (а.с. 26-27).

Згідно довідки № 67169349 від 06.08.2021 про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.59).

Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.12.2021 за № 24, ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.30-32).

Згідно консультативного висновку алерголога від 20.10.2021, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз: бронхіальна астма вперше виявлена (а.с.51,52).

Як убачається із відповіді спеціалізованої школи I-III ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов № 329 «Логос» від 16.02.2022 за вих.№ 20 на адвокатський запит ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 , учня 3-Є класу СШ № 329 «Логос», не супроводжував свого сина до школи та не забирав дитину після занять у період 2019-2021 рр. ОСОБА_4 не проявляв зацікавленість досягненнями свого сина у період (2019-2021 рр.) навчання ОСОБА_5 у СШ № 329 «Логос». ОСОБА_4 батьківські збори в якості батька ОСОБА_5 , не відвідував. Індивідуальних зустрічей з вчителем не відбувалося (а.с -132).

Відповідно до наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби інформації, ОСОБА_4 у 2019 році чотири рази перетинав державний кордон України, а у 09.01.2022 ОСОБА_4 виїхав за межі України через пункт пропуску Чоп (Тиса) та іншої інформації про в`їзд до України немає (а.с.226).

З інформації, що надійшла з Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 17.01.2023 № 31/26-9589 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, у період з 05.02.2014 по день надання інформації, за громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , транспортні засоби не реєструвалися ( а.с. 243).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 101-16/02 від 02.01.2023 комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Шлюб між батьками розірвано 05.02.2014, хоча фактично спільне проживання між ними припинено з липня 2013 року. Починаючи з липня 2013 року батько з дитиною не проживає, зі слів матері, ухиляється від участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Зі слів матері дитини, батько впродовж п`яти років уникає спроб спілкування з сином, дитина не пам`ятає батька. Востаннє батько бачив сина у п`ятирічному віці. Зі слів ОСОБА_5 , він підтримує позов матері про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та не хоче, щоб він був його батьком, оскільки всі батьківські обов`язки стосовно нього виконує його вітчим. Відповідно до довідки, виданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов № 329 «Логос» імені Георгія Гонгадзе , батько ОСОБА_4 не супроводжував сина до шкоди та не забирав дитину після занять у період 2019-2021 років, не проявляв зацікавленості досягненнями свого сина. Батьківські зустрічі в якості батька дитини не відвідував. На сьогодні малолітній ОСОБА_5 разом з матір`ю проживає за адресою: АДРЕСА_2 . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для ОСОБА_5 створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Питання щодо надання до суду висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації 08.12.2022 та 22.12.2022. На вказані засідання ОСОБА_4 було належним чином запрошено, проте, він жодного разу не з`явився. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії (протокол від 22.12.2022 № 19), надано висновок про те, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. Керуючись статтею 56 Цивільного кодексу України, статтями 19, 164 Сімейного кодексу України та на виконання ухвали суду, з урахуванням думки дитини, а також з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини».

У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...».

Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Приймаючи до уваги встановлені обставини та факти судом під час судового розгляду та вказані правові норми, суд доходить до того, що права дитини та її інтереси мають бути дотримані як матір`ю, так і батьком, а вирішуючи заявлені позовні вимоги про визначення місця проживання та про позбавлення батьківських прав, суд виходив з наступного.

Так, Комітетом ООН із прав дитини принцип «найкращих інтересів дитини» був докладно потлумачений у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів». Зокрема, Комітет акцентує увагу на тому, що призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення повномасштабної та ефективної реалізації всіх прав, проголошених у Конвенції, усебічний розвиток дитини (п. 4 ), оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу «усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей» (п. 46). Визначення того, яке саме рішення буде прийнято в «найкращих інтересах дитини», має починатися з оцінки конкретних обставин, що роблять дитину унікальною. Це означає врахування судом одних та ігнорування інших елементів, а також впливає на те, яким чином вони будуть ураховані один щодо одного (п. 49).

Встановлені судом під час судового розгляду факти та обставини у сукупності свідчили про те, що відповідач безумовно самоусунувся від виховання свого сина - ОСОБА_5 , що підтверджується як і свідченнями малолітнього ОСОБА_5 , так і показами свідка. Також, судом було установлено, що малолітній ОСОБА_5 самостійно намагався встановити зв`язок із батьком, проте відповідач у належний спосіб не встановив контакту із сином, що не може не свідчить про те, що батько ухилився від виконання батьківських обов`язків.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Забезпечення душевної рівноваги та відчуття захищеності у дитини може виникати лише у гармонійному середовищі, де зокрема, але не виключно: де є гармонійні відносини, де дитина почувається потрібною та захищеною, де її інтереси переважають та до яких дослухаються, де вона забезпечена усім необхідним. Вказане у сукупності свідчить, що батьки повинні забезпечувати дитині гармонійне середовище та забезпечувати дотримання її найкращих інтересів, але не самоусуватися від покладених на них обов`язків, чим забезпечувати дитині стабільний розвиток та виховання. Разом із тим, судом встановлено, що малолітньому ОСОБА_5 бракує зацікавленості з боку батька, що його у певній мірі емоційно пригнічує, втім останньому надається належна увага та підтримка з боку матері, та вітчима, які забезпечують його потреби та інтереси.

На підставі вищевикладеного, оцінюючі надані суду письмові докази, убачається, що відповідач ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини, не виявляє бажання щодо виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до внутрішнього світу сина та його подальшої долі, що свідчить про його нехтування покладеними на нього правами та обов`язками по вихованню та утриманню власного сина, відтак для забезпечення найкращих інтересів дитини, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням думки малолітнього ОСОБА_5 , суд доходить до висновку, що ОСОБА_4 слід позбавити батьківських прав, відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з огляду на те, що він самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В розрізі даного спору судом не встановлено наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, що виключає можливість задоволення таких позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Таким чином, відповідач, як особа, яка позбавлена батьківських прав відносно своєї малолітньої дитини, втрачає право на визначення її, малолітньої дитини, місце проживання.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина суд виходив із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, звертаючись до суду із вимогою про стягнення аліментів, позивач визначила їх розмір у сумі 8 000,00 грн. на місяць, з огляду на проведений нею розрахунок.

Разом із тим, суд не може погодитись із заявленим розміром аліментів та приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, щомісячно, виходячи з наступного.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 гривні.

При цьому, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є особою працездатного віку, але його сукупний дохід не дозволяє сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачем, відтак з урахуванням матеріального становища відповідача, з огляду на встановлений законом розмір мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що аліменти у грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, щомісячно, є достатніми та обґрунтованими, у розрізі встановлених судом обставин.

Крім того, у цій частині, суд зауважує, що надані позивачем квитанції у більшій мірі не свідчать про те, що витрати стосуються безпосередньо утримання малолітнього ОСОБА_5 , втім пов`язані із його належним забезпеченням, при цьому не є належними доказами у розумінні норм цивільного процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу (правову) допомогу адвоката, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 143 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження аргументів понесених витрат щодо надання правової (правничої) допомоги стороною позивача надано до суду: договір про надання правової допомоги від 06.08.2021, укладений між адвокатом Сербіновою А.В. та Лантух Я.В., за умовами якого, адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

За умовами п.4.1. Договору, за надання правової допомоги відповідно до умов цього договору, сплачується гонорар адвокату за домовленістю сторін, виходячи з конкретного випадку та обсягу необхідної допомоги.

Відповідно до додаткової угоди до договору б/н від 06.08.2021 про надання правової допомоги, укладеною між адвокатом Сербіновою А.В. та Лантух Я.В., якою затвердили та погодили види та фіксовану вартість юридичних послуг наданих адвокатом клієнту в межах виконання договору про надання правової допомоги від 06.08.2021 у справі про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , загальна вартість наданих послуг склала 54 200,00 грн.

На підтвердження сплати наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 06.08.2021 позивачем було надано квитанцію № 0.0..1 від 30.12.2021 на суму 54200,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, з урахування складності справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на яку покладено обов`язок відшкодувати такі витрати, всі витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що заявлений розмір до стягнення, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, співмірність понесених витрат, значення справи для сторін, кількість проведених судових засідань по суті, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення вимог відповідача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 27 100 грн., яка вирахувана судом виходячи з наданої правової допомоги у співвідношенні до її вартості, що визначено у додатковій угоді від 06.08.2021, та становить половину вартості сплачених послуг.

Таким чином, визначений судом розмір витрат на правову допомогу є належним та співмірним із характером правовідносин і складністю справи, за відсутності належних доказів на обґрунтування заявленого розміру, з огляду на складність та обсяг даної цивільної справи, об`єм доказів та обсяг наданої адвокатом правової допомоги у розрізі розгляду даної цивільної справи, з урахування клопотання сторони позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, суд не приймає до уваги та не надає оцінку, наданому стороною позивача висновку експертного дослідження від 07.11.2022 № ЕД-19-22/26335-ПС за результатами проведеного експертного дослідження за замовленням ОСОБА_1 про проведення психологічного дослідження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній не відповідає ч. 7 ст. 102, ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у зв`язку з чим і витрати пов`язані із проведенням судової психологічної експертизи у розмірі 7 928,00 грн не підлягають до стягненню з відповідача.

У порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 36, 51, 104, 105, 112, 114, 141, 150, 155, 160, 161, 164, 166, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.29 Цивільного кодексу України, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 106, 209, 210, 223, 247, 265, 268, 273, 280-284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_6 ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (, 02096, м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 14) про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, щомісячно, починаючи з 30 грудня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн, витрати з оплати правничої допомоги в сумі 27 100 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23.03.2023.

Суддя: