Справа № 344/4418/22
Провадження № 2/344/504/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.

секретаря судового засідання Устинської Н.С.

з уч. представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення юридичних фактів , -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення юридичних фактів. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18 липня 2005 року ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за №4-1226, мама позивача, ОСОБА_7 , стала власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивача ОСОБА_8 . 27 вересня 2002 року, ОСОБА_7 , при житті склала заповіт, який було посвідчено ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 4-2044, згідно до якого все належне їй майно заповіла в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . На даний час вказаний вище заповіт не відмінявся і не змінювався. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на будинковолодіння в АДРЕСА_1 . Крім позивача, спадкоємцем за заповітом також був його брат ОСОБА_10 . Однак ІНФОРМАЦІЯ_3 брат також помер. На час відкриття спадщини, позивач офіційно не проживав разом із спадкодавцем і був зареєстрований за іншою адресою. Однак, фактично на час смерті матері, у зв`язку з роботою, позивач проживав за кордоном з 1994 року, де і проживає по даний час, що підтверджується копією його закордонного паспорта. Про те, що в його користь складено заповіт позивачу стало відомо тільки в 2021 році після того, коли він приїхав в Івано-Франківськ, його племінниця ОСОБА_5 повідомила, що в його користь та користь її батька ОСОБА_9 , ОСОБА_7 склала заповіт, тому необхідно оформляти спадщину. Також відповідач передала йому заповіт складений мамою та копії всіх правовстановлюючих документів на спадкове майно і будинкову книгу. Оскільки до нотаріальної контори він звернувся тільки в 2021 році, то вважає, що внаслідок вище наведеного причина пропуску строку для прийняття спадщини є поважною та просить її поновити. Приватний нотаріус відмовила у прийнятті заяви про прийняття спадщини та рекомендувала звернутися до суду за захистом порушеного права. Крім того, що для оформлення спадщини позивачу необхідно подати докази родинних зав`язків між ним та спадкодавцем, і що в його користь останньою був складений заповіт. Так, згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 . Проте, в свідоцтві про народження вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , відповідно його батьками є « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 » замість правильно « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 ». Чому зроблено такий запис йому не відомо. Внести виправлення неможливо у зв`язку із смертю матері. Крім того, в заповіті складеному мамою і посвідченому 27 вересня 2002 року є неточності прізвища спадкоємця. Так, в заповіті посвідченого 27 вересня 2002 року ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №4-2044 від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , помилково вказано прізвище позивача « ОСОБА_11 » замість правильно « ОСОБА_12 ». Чому допущено такі неточності позивачу невідомо. За таких обставин позивач просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 . Встановити факт, що заповіт посвідчений 27 вересня 2002 року ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №4-2044 від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , посвідчено в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Визначити ОСОБА_2 , додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 02 травня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

24.05.2022 відповідачами подано до суду відзив на позовну заяву в якому просять суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вважають, що позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними, йому було відомо про існування заповіту його матері, який був складений ще у 2002 році, саме за наполяганням позивача. Отож позивач не був позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою про прийняття спадщини. Просять у задоволені позову відмовити у повному обсязі. (а.с. 49-52).

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Сторона позивача у судовому засідання позов підтримав просив задоволити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задовлення позову в частині поновлення строків та просили відмовити в цій частині.

В судовому засіданні судом були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також ОСОБА_5 .

Допитаний як свідок ОСОБА_2 показав суду, що з 1994 року виїхав за кордон, спілкувався з братом і з батьками, на момент смерті матері в Україні не перебував, позивач повністю підтримував фінансово свого брата і маму.

Допитана як свідок ОСОБА_14 , показала суду, що є родичкою матері позивача ОСОБА_7 . Зазначила, що ОСОБА_2 був за кордоном тривалий час, свідку відомо, що він переказував гроші батькам, також свідок вказала, що їй зі слів ОСОБА_7 було відомо про те, що ОСОБА_2 було відомо про заповіт. На похорон ОСОБА_2 прибути не зміг, з`явився в Україні десь наприкінці 2021 чи початку 2022 року. Надалі відповідаючи на уточнене запитання сторони свідок вказала, що вона думає, що ОСОБА_2 мав би знати про складений заповіт.

Допитана як свідок ОСОБА_13 , яка є родичкою матері позивача ОСОБА_7 , показала суду, що ОСОБА_2 був за кордоном в США, допомагав матеріально, вказала, що свідку зі слів ОСОБА_7 було відомо про наявність заповіту і свідок гадає, що сини мали б про нього знати.

Допитана як свідок ОСОБА_5 , яка є племінницею позивача, вказала суду, що позивач знав про заповіт, про те, що в ньому все майно в майбутньому розподілено в рівних долях обом синам, про це позивачу казав його брат, а свідкові стало відомо про це з розмови її батьків, пояснила також, що до минулого року позивач не проявляв зацікавленості до заповіту. Документи щодо спадкового майна в травні минулого року позивач будучи в гостях у свідка забрав із собою на рік, але на час розгляду справи вже повернув їх. Свідку невідомо чи хтось передавав заповіт позивачу, чи відкривалася спадщина і чи хтось її приймав. Також на уточнене запитання сторони позивача свідок вказала, що проживає приблизно з 2017 року в квартирі, що належала її бабці - ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.11.2020 (а.с.10).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07.11.2020 (а.с.11).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14), ОСОБА_2 документований закордонним паспортом (а.с.15).

27 вересня 2002 року, ОСОБА_7 , склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К.Ф., зареєстрованого за № 4-2044, згідно якого все належне їй майно заповіла в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с.16).

Батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є : батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_7 (а.с.17.18).

На Будинок АДРЕСА_3 заведена будинкова книга (а.с.19-28).

18.07.2005 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К.Ф видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем майна гр. ОСОБА_8 є ОСОБА_7 , а саме житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.29-31).

Листом від 04.11.2021 № 240/01-16 приватний нотаріус Грицак О.І. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.32).

Згідно до частин першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу УкраїниЗгідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частинами першою-другою статті 1269 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Згідно з положеннями пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Згідно із частиною п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та відповідно до частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право па спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Проте положенням частини третьої цієї ж статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач вказує, що змушений звернутися до суду із цим позовом, оскільки в інший спосіб захистити своє право можливості не має, а строк на подачу заяви до нотаріальної контори позивач пропустив з поважних причин.

З даного приводу суд зауважує наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

Також Верховний Суд зауважив, що проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини (постанова ВС від 15.02.2021 у справі № 569/12599/18). Також у постанові ВС від 11.02.2019 у справі № 460/2967/15-ц зазначено, що пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. А у даному випадку позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд вважає, що в даній конкретній справі саме по собі проживання позивача за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини (понад шість років), оскільки позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини, отож він не реалізував право на прийняття спадщини без поважних причин, а відтак відсутні достатні правові підстави для задоволення позову в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Щодо позивних вимог в частині встановлення фактів, то суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання правовстановлюючих документів в органах, що вчиняють нотаріальні дії.

Заявник в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо встановлення юридичного факту родинних відносин.

Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку.

Задоволення заяви має юридичне значення для заявника.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами, і щодо чого не заперечувала і сторона відповідача.

Враховуючи те, що факти, зазначені позивачем в обґрунтування позову в частині, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , а також в частині, що заповіт посвідчений 27 вересня 2002 року ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №4-2044 від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , посвідчено в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в частині заповіту щодо ОСОБА_2 , знайшли своє підтвердження в матеріалах справи і є достовірними, сумніву у суду не викликають, то в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354-355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 .

Встановити факт, що заповіт посвідчений 27 вересня 2002 року ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №4-2044 від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , посвідчено в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в частині заповіту що стосується ОСОБА_2 .

В решті вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 22.03.2023 року.

Суддя Шамотайло О.В.