Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Крегул М.М., за участю секретаря судового засідання Завадяк Д.О.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб. У шлюбі в них народилися донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач стверджує, що на даний момент сімейні відносини між нею та відповідачем припинені, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя, шлюб між ними зберегти неможливо. На примирення з відповідачем позивач категорично не згідна, а спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 2/5 частки його заробітку, щомісяця, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дитина перебуває у віці інтенсивного розвитку, потребує одягу, взуття, посиленого харчування, ліків, одягу, засобів гігієни, тощо. При цьому, у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дружини немає, стан здоров`я відповідача задовільний.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак, від її представника адвоката Мартинова Г.К. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі та в якій вказує, що проти ухвалення заочного рішення судом по справі не заперечує..
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів.
Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено по справі, 03 жовтня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 03 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 527.
У даному шлюбі у сторін народилася двоє донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05 липня 2016 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.
Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Оскільки, позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим.
Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.
Окрім цього, як встановлено у судовому засіданні неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.
За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.
Беручи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, враховуючи бажання позивача, з якою проживає дитина, отримувати аліменти у вигляді частки від доходу відповідача, суд вважає за необхідне призначити стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини у частці від його доходу.
Зі ст.182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, будь яких відомостей, що на його утриманні перебувають інші неповнолітні діти, непрацездатні батьки, дружина матеріали справи не містять.
Оцінюючи надані сторонами по справі докази, та зважаючи на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, за таких обставин, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання своєї неповнолітньої дитини у розмірі 2/5 частки від доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки, з позовом позивач звернулася до суду з позовною заявою 03.10.2022 року, то аліменти підлягають стягненню з цієї дати.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 992,40 грн., за позовною вимогою про розірвання шлюбу, а також оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 24, 56, 105, 112, 180, 182, 183, 184, 185, 191 СК України, ст. ст.10 ,12,13,18,81,258,259,263-265,352,354,355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину - задовольнити частково .
Шлюб, зареєстрований 03 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного с управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 527 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. сорок коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави, судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. сорок коп.).
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.
Повний текст ршення складено та підписано 21.02.2023 року
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду М.М. Крегул