Справа № 199/5720/20
(2/199/44/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.04.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

За час життя ОСОБА_3 склав заповіт від 30.01.2007 року, посвідчений Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий №1-238, яким заповів усе належне йому майно позивачу ОСОБА_1 , в тому числі 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 позивач не звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття або відмову від спадщини, оскільки 28.05.2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С., зареєстрований у реєстрі за №3-1462, у реєстрі заборон відчуження за №146/2008.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 , ОСОБА_3 передали у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 належну їм на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , прийняли у спільну часткову власність по 1/2 частці кожний зазначеної квартири та зобов`язалися забезпечувати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 утриманням довічно.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 року розірвано договір довічного утримання, укладений 28 травня 2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , відносно квартири АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. і зареєстрований у реєстрі за №3-1462, у реєстрі заборон відчуження за №146/2008.

Позивач вказує, що про вказане судове рішення йому стало відомо лише 06.08.2020 року.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 23.07.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що поважними та об`єктивними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, в даному випадку, є наявність на час відкриття спадщини договору довічного утримання від 28.05.2008 року, на підставі якого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передав у власність позивача спадкове майно - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що перешкоджало йому подати у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім цього, про існування заповіту позивачу стало відомо лише у липні 2020 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позов, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що наявність чи відсутність договору довічного утримання, не має жодного правового значення для вирішення справи, оскільки спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина, відповідно до норм чинного законодавства, приймається безумовно, та законодавством встановлений обов`язок спадкоємця подати заяву про прийняття спадщину, відсутність спадкового майна на момент відкриття спадщини або необізнаність спадкоємця про спадкове майно, не є поважною причиною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, закон зобов`язує спадкоємця, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не вважається таким, що прийняв спадщину, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, у визначений законом строк вказаних дій позивачем вчинено не було. Якщо у спадкоємця були відсутні перешкоди та він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив слухати справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву, де просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та справу просив розглянути за його відсутності.

Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за відсутності представника та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкових справ, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26.04.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, атів запис №744 (т.1, а.с.162).

ОСОБА_3 30.01.2007 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий №1-238, яким заповів ОСОБА_1 все належне йому майно після його смерті (т.1, а.с.166).

28.05.2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. і зареєстрований у реєстрі за №3-1462, у реєстрі заборон відчуження за №146/2008.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 належну їм на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , прийняли у спільну часткову власність по 1/2 частці кожний зазначеної квартири та зобов`язалися забезпечувати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 утриманням довічно.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 року розірвано договір довічного утримання, укладений 28 травня 2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , відносно квартири АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. і зареєстрований у реєстрі за №3-1462, у реєстрі заборон відчуження за № 146/2008 (т.1, а.с.11-14).

Із досліджених судом матеріалів справи №199/8422/17 вбачається, що 21.08.2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд вказаного заочного, посилаючись на незгоду із вказаним рішенням, оскільки його неявка в судове засідання була викликана тим, що він особисто не отримував жодної судової повістки, а відтак не мав можливості надати докази, приймати участь у їх дослідженні.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року по цивільній справі№199/8422/17, - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року по справі №199/8422/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 року по справі № 199/8422/17, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року залишено без змін.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №518/2018, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.06.2018 року до Четвертої дніпровської Державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України (т.1, а.с.162).

23.07.2020 року позивач ОСОБА_1 подав до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій зазначив, що спадкове майно він прийняв.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 23.07.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропущено строк на прийняття спадщини, згідно зі ст. 1272 ЦК України, а саме не подано заяву про прийняття спадщини в строк до шести місяців.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27.10.2021 року Амур-Нижньодніпровським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 9м.Дніпро, актовий запис №2023 (т.1, а.с.128 звор.).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №12/2022, заведеної у приватного нотаріуса ДМНО Сеідової В.О., після смерті ОСОБА_4 її спадкоємцем є ОСОБА_2 (т.1, а.с.126).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.08.2021 року залучено правонаступника після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме її спадкоємицю за заповітом, яка прийняла спадщину ОСОБА_2 .

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі N 628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що "правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні".

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №494/498/16-ц (провадження №61-5303св18) вказано, що "вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд зобов`язаний дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій".

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 року у справі №459/3458/14-ц зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначає про наявність на час відкриття спадщини договору довічного утримання від 28.05.2008 року, на підставі якого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передав у власність позивача спадкове майно - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що перешкоджало йому подати у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім цього, позивач посилався на те, що про існування заповіту позивачу стало відомо лише у липні 2020 року.

При дослідженні наданих позивачем доказів суд не дійшов висновку про наявність та поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки заповіт було складено 30.01.2007 року, до укладення договору довічного утримання, який укладено 28.05.2008 року. Натомість позивач, знаючи про існування заповіту, у встановлений законом строк, не вчинив дій, спрямованих на прийняття спадщини, чим виразив своє небажання приймати спадщину та вчинивши конклюдентні дії (не подавши заяву про спадщину) відмовився від неї в розуміння ч.1 ст. 1272 ЦК України.

Як встановлено судом, заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 року по справі №199/8422/17, розірвано договір довічного утримання від 28.05.2008 року, укладений між набувачами - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відчужувачами, з іншої сторони, рішення суду було отримано позивачем ОСОБА_1 16.03.2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням, яке знаходиться у матеріалах справи №199/8422/17.

Так, до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач ОСОБА_1 звернувся лише 23.07.2020 року (т.1, а.с.191 зворот), тобто у той період, коли існував спір та рішенням суду договір довічного утримання вже був розірваний. Таким чином, позивач виявив бажання подати заяву про прийняття спадщини після спливу більше ніж двох років після ухвалення рішення про розірвання договору, хоча поважну причину, через яку він своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини, зазначає саме наявність договору довічного утримання.

Слід зазначити, що право на прийняття спадщини не є безмежним, а визначається конкретно визначеним законом строком - протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, який може бути продовжений судом лише за наявності поважних причин.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що наведені у позові доводи позивача не є визначальними та ОСОБА_6 не довів наявність перешкод, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, і вплинули на своєчасність подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, та які згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України можуть визнаватися поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини, - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1220, 1270 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя