01.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/574/23
Провадження номер 2/205/900/23
01 травня 2023 рік м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Ільїчової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до позовної заяви клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти винесення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань, відзову чи заперечень проти позову, до суду не надав.
Про дату, час та місце розгляду справи судом відповідач повідомлений належним чином в порядку ч. 11 ст. 128, п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик до суду (а.с. 142, 145), а також даними на поштових конвертах судового відправленнях на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 136) які повернулись до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «Укрпошта»» адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 144, 146).
З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі матеріалі та доказів, в порядку ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухваливши заочне рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Згідно приписів ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Сторона позивача вважає, що в наслідок невиконання зобов`язань по кредитному договору б/н від 05.05.2010 р., при укладенні якого сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (а.с. 1зворот), відповідач винен АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти станом на 20.12.2022 р. в загальному розмірі
Встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується відомостями Статуту (а.с. 124-124зворот) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 05.05.2010 р. шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредитну картку «УНІВЕРСАЛЬНА», виразивши згоду з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правила ми надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які буди надані для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 9-9зворот).
Разом з тим, надана стороною позивача Анкета-заява не містить відомостей розміру процентної ставки, у тому числі, за користування кредитними коштами, комісій, строку повернення кредиту (користування ним), відсутні будь-які умови про відповідальність позичальника за порушення виконання грошових зобов`язань, у тому числі, у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів).
В обґрунтування вимог щодо нарахування заборгованості та її складових, представник позивача посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», зазначаючи їх як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач, який, на думку сторони позивача, підписавши анкету-заяву підтвердив, що він проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 1зворот). При цьому, стороною позивача додані до матеріалів позову «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» (а.с.11-36) Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 10-10зворот), однак вказані документи не містять та не передбачають підпису відповідача, дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача і його згоду з умовами зазначеними у вказаних документах, а також будь-яких даних з яких було б можливо встановити, у тому числі, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем які виникли 05.05.2020 р.
Крім того, згідно Довідок АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 було відкрито 31.10.2012 р. картковий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 40) та видано 31.10.2012 р. картку «Універсальна» номером: НОМЕР_1 терміном дії 03/16 (а.с. 41) та згідно Банківської виписки встановлено 31.10.2012 р. кредитний ліміт 300,00 грн. (а.с. 91зворот), який було збільшено 31.10.2012 р. до 2200,00 грн. (а.с. 91) який, також, в подальшому збільшувався Банком. Таким чином, враховуючи, що анкета-заява була підписана 05.05.2010 р., а фактично кредитні кошти були надані позивачу у користування 31.10.2012 р., за зазначеного вище, відсутності відомостей про те, з якими умовами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами ознайомився відповідач 05.05.2010 р. підписавши анкету-заяву, не можна беззаперечно стверджувати, що на момент відкриття кредитного рахунку та встановлення кредитного ліміту діяли ті умови і тарифи на які посилається позивач у позові та витяг з яких надає до позовної заяви.
Як неодноразово зазначав Верховний суд у своїх постановах, Умови та Правила надання банківських послуг «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Зазначене узгоджується з висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
А отже є безпідставними, як посилання представника позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і тих, що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, за якими, як зазначає сторона позивача, обслуговуються кредитні рахунки в разі відсутності погодження з усіма їх складовими зі сторони позичальника (відповідача по справі).
З урахуванням викладеного, є безпідставним посилання позивача на правила встановлені частиною 1 статті 634 ЦК України, оскільки, в даному випадку, їх застосування є неможливим за зазначеного вище.
Крім того, сторона позивача, надає до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту (а.с.37-39). Проте, суд вважає його таким, що не можливий до застосування до даних правовідносин, враховуючи як те, що дата надання інформації та дата його підписання вказана 14.07.2020 (а.с. 38зворот, 39), а ні 05.05.2010 р. так і те, Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов про те, що складовою та невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту, а сам Паспорт споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору №б/н від 05.05.2010 р. Крім того, в розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» Паспорту споживчого кредиту зазначено також, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо (а.с. 38зворот), а також вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 29.07.2020 р. (а.с. 38зворот), що є значно меншим періодом, ніж той, за який Банк здійснює розрахунок заборгованості відповідача.
Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та відповідальність позичальника у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
При цьому, слід зазначити, що положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів на рівні облікової ставки Національного банку України в разі відсутності домовленості між сторонами в договорі.
Крім того, за положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, Банк має право вимоги з боржника який прострочив виконання грошового зобов`язання на сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, в разі якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, слід зауважити, що у змісті позову зазначено на те, що сторони дійшли згоди про те, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» (а.с. 2), проте положеннями Закону, а саме: ч. 2 ст. 625 ЦК України такого розміру процентів не передбачено.
Разом з тим, представник позивача не просить суд про стягнення процентів в порядку встановленому ч. 1 ст. 1048 ЦК України та в розрахунку суми заборгованості вказав заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК 0,00 грн., що вказує на те, що сторона позивача не заявляє вимог у даній справі про стягнення з відповідача передбачених ст. 625 ЦК України індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Отже, у зв`язку з зазначеним, суд вважає безпідставним вимогу позивача про стягнення з відповідача на свою користь таких складових загальної суми заборгованості як: заборгованість по нарахованих відсотках 2955,50 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 8160,05 грн.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Згідно платіжного доручення від 23.12.2022 р. позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2684 грн. (а.с. 7), який згідно Виписки було зараховано на спеціальний казначейський рахунок (а.с. 127а).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення надіслати сторонам рекомендованими листами із повідомленнями.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Якщо після набрання заочним рішенням суду законної сили зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Рішення складено в повному обсязі 09 травня 2023 року

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1

Суддя: Н.О. Бізяєва