Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Ахтієвій Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Магдалинівський районний виробничий відділ Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про виділення земельної ділянки в натурі,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - Магдалинівський районний виробничий відділ Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про виділення земельної ділянки в натурі.

Позивач в позові посилається на те, що 08.12.2012 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини земельної ділянки площею 3,7505 га, розташованої на території Чернеччинської сільської ради Мигдалинівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала батькові ОСОБА_5 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2013 року.

Спадкоємцями іншої частини цієї земельної ділянки є рідні сестри ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .Спадкове майно є об`єктом спільної часткової власності.

Позивач, маючи земельну ділянку у спільній частковій власності, позбавлена можливості самостійно, на власний розсуд користуватися належною частиною земельної ділянки, отримувати від неї будь-який прибуток, так як це можливо тільки після виділення земельної ділянки в натурі. Крім того, оформлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно як на самостійний об`єкт та присвоєння кадастрового номеру на належну земельну ділянку також можливе тільки після виділення земельної ділянки в натурі.

Магдалинівський відділ ДП «Центр ДЗК» надав схему розділу земельної ділянки, згідно якої позивачеві виділена земельна ділянка площею 1,2501 га. Земельна ділянка розділена таким чином, щоб у кожного власника були рівні можливості у її використанні. Виділення земельної ділянки в натурі в такому варіанті можливо без шкоди для інших сторін, і не порушує їх майнових прав.

На підставі наведених обставин, позивач звертається до суду та прохає виділити в натурі із спільної часткової власності 1/3 частину земельної ділянки площею 1.2501 га, із загальної площі 3.7505 га.

У зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_4 , ухвалою суду від 18 січня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника померлої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, раніше до суду було надіслано заяву про неможливість її особистої участі в судовому засіданні, прохала розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву в якій зазначила, що визнає позовні вимоги та прохає розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.12.2012 року, позивач є власником 1/3 частини земельної ділянки площею 3,7505 га, розташованої на території Чернеччинської сільської ради Мигдалинівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала батькові ОСОБА_5 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2013 року. Спадкоємцями земельної ділянки по 1/3 кожна є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а .с. 3, 4, 6).

Відповідно до схеми розподілу земельної ділянки, наданого Магдалинівським районним виробничим відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» позивачеві виділяється земельна ділянка площею 1.2502 га (а. с. 7).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Виходячи з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідачі є співвласниками (спадкоємцями) земельної ділянки, однак позивач бажаючи виділення своєї частки в натурі не надала доказів щодо неможливості вчинення правочину щодо поділу земельної ділянки в натурі між власниками.

Позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення її матеріального права відповідачами у справі, виходячи з обставин того, що сторони є співвласниками земельної ділянки, у зв`язку із чим право вимоги про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності заявлено передчасно. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Магдалинівський районний виробничий відділ Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про виділення земельної ділянки в натурі - відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук