Постанова

Іменем України

18 січня 2023 року

місто Київ

справа № 2-246/10

провадження № 61-6908св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2022 року, прийняту колегією суддів у складі Храпак Н. М., Костів О. З., Міщій О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) 11 січня 2022 року подало до суду заяву про зміну способу виконання рішення суду.

Вимоги заяви банк обґрунтовував тим, що Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області 05 квітня 2010 року ухвалив рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначив, що на момент звернення до суду із заявою позивач позбавлений можливості виконати згадане рішення суду у спосіб, зазначений у ньому, тому просив змінити спосіб виконання рішення суду.

Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції

Ухвалою від 17 січня 2022 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області повернув заяву АТ КБ «ПриватБанк» без розгляду.

Повертаючи без розгляду банку заяву про зміну способу виконання рішення суду, суд першої інстанції наголосив, що АТ КБ «ПриватБанк» подало заяву без додержання вимог частини другої статті 183 ЦПК України щодо обов`язку надання до суду доказів про надіслання (надання) копії такої заяви іншим учасникам справи, тому заява АТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення суду підлягає поверненню заявнику без розгляду на підставі положень частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції

Постановою від 27 червня 2022 року Тернопільський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року скасував, справу передав для розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та передаючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, апеляційний суд зазначив, що процесуальні відносини, пов`язані із поданням заяви про зміну способу виконання рішення, регулюються розділом VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», правила якого встановлюють окремий (спеціальний) процесуальний режим розгляду відповідних справ.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги частини другої статті 183 параграфа 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні відносини, а положення частини четвертої статті 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 20 липня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2022 року, залишити в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження та узагальнений виклад доводів касаційної скарги

Заявник, наполягаючи на тому, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, визначив як підставу касаційного оскарження наведеного судового рішення те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, положення статті 183 ЦПК України та положення розділу VІ «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

ОСОБА_1 стверджує, що, посилаючись на правові висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, викладені у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц (провадження № 61-1124св21), апеляційний суд не звернув уваги, що всі вони стосувались застосування положень статті 183 ЦПК України до скарг, якими ініціюється початок провадження за скаргою на дії державного (приватного) виконавця, до яких застосовується загальні положення позовного провадження.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

АТ КБ «ПриватБанк» подало письмові пояснення, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на правові висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, викладені у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц

(провадження № 61-1124св21).

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 29 липня 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ухвалою від 28 грудня 2022 року призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені

пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що у справі, що переглядається, постало питання щодо дотримання банком під час звернення до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду правил про форму та зміст письмової заяви, передбачених у частині другій статті 183 ЦПК України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За правилами частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви банку без розгляду у зв`язку з неподанням до суду доказів про направлення копії заяви іншим учасникам справи, апеляційний суд зазначив, що процесуальні відносини, пов`язані із поданням заяви про зміну способу виконання судового рішення, регулюються розділом VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», яким встановлено окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

Під час ухвалення оскарженої постанови суд апеляційної інстанції керувався правовими висновками Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, сформованими у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20 (провадження № 61-2247св21), від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20 (провадження

№ 61-15532св20), від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц (провадження № 61-7851св21).

Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги, що правові висновки щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, сформульовані у зазначених постановах Верховного Суду, не підлягають врахуванню судом під час вирішення питання про прийнятність заяви про зміну способу виконання рішення суду без доказів направлення такої заяви іншим учасникам справи, оскільки у згаданих справах, формуючи висновок щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, Верховний Суд досліджував правове питання, чи поширюються такі правила на заявника під час подання скарги на дії, рішення чи бездіяльність виконавця, у порядку, визначеному у розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Натомість у справі, що переглядається, порядок подання та розгляду заяви про зміну способу виконання рішення суду регулюється статтею 435 ЦПК України, що викладена у розділі VІ «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

У постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 591/1581/20 (провадження № 61-10904св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про надання доказів надіслання (надання) копії заяви, скарги, клопотання чи заперечення іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення (розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)»).

У зазначеній справі Верховний Суд врахував, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що головний державний виконавець, звернувшись із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому порядку, не додав доказів надіслання (надання) цього подання іншим учасникам справи, зробив правильний висновок про повернення такого звернення.

Верховний Суд зазначив, що хоча суд і негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця, проте інші учасники справи не повинні бути позбавлені процесуального права на інформацію про подані державним чи приватним виконавцем до суду подання чи інші звернення.

Подібний висновок щодо норми права, тотожної тій, що викладена у частині другій статті 183 ЦПК України, зробив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 910/23066/15, зазначивши, що частини перша-третя статті 170 ГПК України містять загальні вимоги до всіх без винятків заяв, поданих з процесуальних питань. Зокрема до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Такі вимоги стосуються і заяви про роз`яснення судового рішення, поданої відповідачем на підставі статті 245 ГПК України, оскільки таку заяву подано з процесуальних питань. При цьому у частині четвертій статті 170 цього Кодексу визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Аналіз наведених правових висновків Верховного Суду свідчить про сталу сформовану судову практику щодо обов`язку заявника надсилати (надавати) копії такої заяви іншим учасникам справи у разі подання заяви на стадії виконання судового рішення.

Наведеного апеляційний суд не врахував та дійшов помилкового висновку про скасування ухвали суду першої інстанції про повернення банку заяви про зміну способу виконання рішення суду з тієї підстави, що АТ КБ «ПриватБанк» не направив іншим учасникам справи копії заяви та не подав до суду відповідних доказів, врахував правові висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України до інших процесуальних заяв - скарг на дії, рішення чи бездіяльність державного/приватного виконавця, коли у справі, що переглядається, банк подав заяву про зміну способу виконання рішення суду, що регулюється розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, а не розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підсумовуючи, Верховний Суд встановив, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги підтвердилися під час касаційного перегляду справи.

Застосовуючи правові висновки Верховного Суду щодо частини другої статті 183 ЦПК України, апеляційний суд не врахував, що їх сформулював Верховний Суд у справах за скаргами на дії, рішення чи бездіяльність виконавця, поданими на стадії судового контролю за виконанням судових рішень, що регулюється розділом VII ЦПК України, коли у справі, що переглядається, банк подав заяву з процесуального питання, пов`язаного з виконанням судових рішень у цивільній справі відповідно до правил статті 435, що розміщена у розділі VI ЦПК України.

Повернення банку заяви без розгляду не є надмірним формалізмом, оскільки відповідає правилам статті 183 ЦПК України.

Правомірний та розумний формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами та учасниками розгляду певних правил процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

За таких обставин апеляційний суд, здійснивши помилкове тлумачення правила застосування частини другої статті 183 ЦПК України до спірних правовідносин, скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає закону, а тому оскаржена постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до правил статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Розподіл судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , скасування постанови апеляційного суду із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції, судові витрати у виді судового збору за подання касаційної скарги, понесені заявником, підлягають відшкодуванню йому позивачем.

У визначенні розміру судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачем відповідачеві, Верховний Суд врахував, що за подання касаційної скарги заявник сплатив судовий збір у розмірі 496, 20 грн, що відповідає ставці судового збору за подання касаційної скарги фізичною особою на ухвалу суду у 2022 році, а тому така сума судового збору, сплачена заявником, підлягає йому відшкодуванню позивачем.

Судові витрати, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції, покладаються на нього.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2022 року скасувати, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2022 року залишити в силі.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 496, 20 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта