Справа № 536/1374/17
Провадження № 4-с/536/3/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участі секретаря судового засідання Марченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в заді судових засідань в місті Кременчуці справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, де просив визнати дії та рішення Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області щодо арешту його майна за відсутності права вимоги боргу у стягувача з причини пропуску строку на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання, відсутності постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору неправомірними та зобов`язати Кременчуцький відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області усунути порушення, скасувати постанову від 10.09.2019 про арешт майна боржника та зняти арешт з усього його майна.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається, що 10 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Кременчуцького районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавської області у виконавчому провадженні № 56710683 з виконання виконавчого листа № 536/1374/17 від 04.04.2018 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 25 801, 79 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 300 грн. винесена постанова про арешт майна боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 28 681, 97 грн. Вказує, що постановою старшого державного виконавця від 13.09.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист № 536/1374/17 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 25 801, 79 грн. та авансового внеску в розмірі 447, 04 грн. повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення. Зазначає, що після повернення вказаного виконавчого документа стягувачу, останнім було пропущено строк його пред`явлення до примусового виконання і повторно виконавчі провадження про стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не відкривалися, будь-які відкриті виконавчі провадження щодо нього відсутні, однак арешт з його майна не знято, з посиланням на відсутність підстав його зняття.

Вважає дії Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області неправомірними та такими, що порушують його права, як власника майна.

Представник скаржника Чинчика К.П. за довіреністю ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву, де просив розглянути справу у його та скаржника відсутність, скаргу підтримують та просять задовольнити.

Стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малінніков М.В. в судове засідання не з`явивсясь, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, що не перешкоджає відповідно до ч.1 ст.450 ЦПК України її розгляду.

У відзиві на скаргу просять в її задоволенні відмовити, посилаючись, що повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю майна та доходів боржника, на які можливо звернути стягнення не підставою для зняття арешту, тому дії державного виконавця є правомірними і бездіяльності в них не вбачається.

Дослідивши подані матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Статтями 447, 449 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.

Згідно з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження», де вказано, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, зокрема, на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Установлено, що на примусовому виконанні у Кременчуцькому відділі державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області перебувало виконавче провадження № 56710683 з виконання виконавчого листа №536/1374/17, виданого 04.04.2018 Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 25 801, 79 грн.

10.09.2019 постановою старшого державного виконавця у рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у зв`язку з несплатою ним заборгованості у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 28 681, 97 грн.

Постановою старшого державного виконавця від 13.09.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист № 536/1374/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 25 801, 79 грн. та авансового внеску в розмірі 447, 04 грн. повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення.

Листом Кременчуцького ВДВС у Кременчуцькому району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №23731 від 20.09.2022, Чинчику К.П. відмовлено у знятті арешту з його майна у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи обов`язки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобов`язаний дотримуватись Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 5 цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, скаржник ОСОБА_1 посилався на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього, що є підставою для зняття арешту з належного йому майна.

Відповідно до статті 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 вказаного Закону, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень передбачених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» і підстави для визнання його дій та бездіяльності неправомірними відсутні.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд в задоволенні скарги відмовляє.

При цьому суд вважає за необхідне вказати, що скаржником обрано не той спосіб захисту його порушених прав.

Керуючись ст. 259, 260, 451 ЦПК України, на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

СуддяС. М. Клименко