Справа №295/1655/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Кульбій-Кухар Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Мегабанк» в особі Житомирського ЦРВ АТ «Мегабанк» про розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 28.03.2008 року між нею та ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», а на даний час АТ «Мегабанк», укладено кредитний договір №1-05/2008-МК-USD, за яким надано кредит у розмірі 250 000 дол. США зі сплатою процентів в розмірі 13,5% річних за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строки до 15.03.2013 року. За змістом позову, 20.08.2010 року між позивачем та банком укладено додаткову угоду №10 до кредитного договору, якою змінено процентні ставки, а саме 13,5% річних в період з 28.03.2008 року до 19.03.2009 року включно, 15,0% річних з 20.03.2009 року до 31.07.2010 року, 7% річних з 01.08.2010 року до 31.01.2011 року, 17% річних з 01.02.2011 року до 15.03.2016 року. Таким чином, продовжено строк дії кредитного договору до 15.03.2016 року. На переконання позивача, є всі підстави для розірвання кредитного договору в порядку ст. 652 ЦК України. Зокрема, як слідує зі змісту позову, в кінці 2008 року відбулась істотна зміна обставин, якою керувалась позивач, укладаючи кредитний договір, а саме значне зростання курсу долара США по відношенню до курсу гривні України, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу та суттєве зменшення ціни об`єктів нерухомого майна предмету іпотеки. Позивач зазначає, що під час укладення договору вона сподівалася на стабільну ситуацію на валютному ринку і на положення ст. 6 Закону України «Про Національний банк України», згідно якого основною його функцією є забезпечення стабільності грошової одиниці України. Також банк суттєво змінив умови кредитного договору, а саме шляхом фактичного збільшення процентних ставок з 13,5% річних до 15,0% річних, і аж до 17,0% річних. Крім того, кредит брався на будівництво житла, однак у зв`язку із світовою фінансовою кризою це будівництво заморожено. Зміна цих обставин вносить істотний дисбаланс в договірні відносини між позичальником і банком. До того ж під час укладення кредитного договору та договору іпотеки вартість майна, котре було забезпеченням кредитів, складала в два рази більше її вартості на даний момент. Позивач звертає увагу, що в кредитному договорі відсутня така умова, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо вираження грошових зобов`язань між позивачами та відповідачем в доларах США за відсутності індивідуальної ліцензії на надання відповідачем кредиту в іноземній валюті та використання позивачем долару США як засобу платежу за кредитним договором від 28.03.2008 року суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 35 Закону України «Про Національний банк України». З огляду на викладене у позовній заяві, ОСОБА_2 просить кредитний договір №1-05/2008-МК-USD від 28 березня 2008 року, укладений між нею та ВАТ «Мегабанк» (на даний час АТ «Мегабанк») в особі Житомирського ЦРВ ВАТ «Мегабанк», розірвати.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 28 лютого 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача АТ «Мегабанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. За змістом відзиву, 28.03.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», укладено кредитний договір №1-05/2008-МК-USD, за умовами якого позивачу надано кредит в розмірі 250 000 дол. США строком до 15.03.2013 року, який в подальшому згідно додаткової угоди від 20.08.2010 року продовжено до 15.03.2016 року включно. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на постанову Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі №911/1442/19, за змістом якої розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання кредитного договору №1-05/2008-МК-USD від 28 березня 2008 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. У цій справі позивач не довела наявності окремого спору, а отже і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності. Натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в іншій справі №295/7659/15-ц, що є неприпустимим. Представник відповідача просить врахувати той факт, що рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 12.10.2016 року у справі №295/7659/15-ц та від 06.06.2012 року у справі №2-461/12, залишеними без змін апеляційним судом Житомирської області, оцінка кредитному договору вже надана та задоволено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору №1-05/2008-МК-USD від 28 березня 2008 року відмовлено. Фактично пред`явлення ОСОБА_2 позову про розірвання кредитного договору спрямоване на створення підґрунтя для ревізування судових рішень в справі №295/7659/15-ц, які набрали законної сили. Отже, якщо ОСОБА_2 вважала, що підстави для стягнення із неї заборгованості за кредитним договором відсутні, вона мала доводити свої заперечення проти вимог банку у справі №295/7659/15-ц. Щодо посилань позивача на ст. 652 ЦК України, то, за словами представника відповідача, позивач була проінформована про можливість виникнення курсових коливань іноземної валюти та попереджена про валютні ризики у випадку обрання валюти кредитування іноземної валюти під час виконання умов кредитного договору. Крім того, відсутня ознака одночасності всіх чотирьох умов, при наявності яких можливе розірвання кредитного договору у відповідності до ч. 2 ст. 652 ЦК України. Зміна обставин, на які посилається позивач, ніяким чином не пов`язана з умовами виконання договору. На переконання представника відповідача, позивачем не наведено жодних доказів порушення її прав як споживача та зміни істотних обставин, які дають підставу для розірвання договору в судовому порядку, а мова у позові йде лише про фінансову кризу та стрімке підвищення долара США по відношенню до гривні, що жодним офіційним державним органом не було визнано як форс-мажор, який позбавляє сторону від виконання зобов`язань за договором. Представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю порушеного права або інтересу. В той же час, просить застосувати строки позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові, оскільки оспорюваний позивачем кредитний договір укладено 28.03.2008 року, а з позовною заявою про розірвання кредитного договору позивач звернулася 07.02.2022 року, тобто поза межами строків позовної давності.

Від позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що посилання відповідача на сплив строків позовної давності та неможливість застосування у даній справі ст. 652 ЦК України є безпідставними. Позивач стверджує, що кредит незаконно надано в іноземній валюті, оскільки єдиним засобом платежу в Україні є гривня, умови договору є несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачів кредитних послуг. На переконання ОСОБА_2 , використання відповідачем долара США, як предмету кредитування, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає їй право відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за своїм вибором вимагати розірвання в цілому договору.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що кредитний договір укладений строком до 15.03.2013 року, який в подальшому був продовжений до 15.03.2016 року. На думку представника позивача, можна розірвати договір, строк дії якого закінчився. Якби позивач припускала, що настане світова фінансова криза, зміниться курс долара, то не укладала б цей договір. За словами представника, договір необхідно розірвати, щоб не нараховувались відсотки та штрафні санкції. Вважає, що строки позовної давності не пропущені.

Представник відповідача - адвокат Кульбій-Кухар Ю.В. в судовому заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додала, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Просить застосувати строки позовної давності у разі встановлення підстав для задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи й дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ВАТ «Мегабанк» в особі директора Житомирського центрального регіонального відділення Відкритого акціонерного товариства «Мегабанк» Кузьмича В.В. та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1-05/2008-МК-USD, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 250 000 дол. США на строк до 15.03.2013 року зі сплатою 13,5% річних за його користування. Кредит надано на придбання нерухомого майна.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.10.2016 року у справі №295/7659/15-ц позов ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено. Зокрема, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість по кредитному договору №1-05/2008-МК-USD від 28.03.08 р. в розмірі 254 004,63 дол. США, штраф 210 852 грн. 86 коп., з яких заборгованість по основному боргу 218 990,90 дол. США, по відсотках 35 013,73 дол. США, нараховані штрафи - 210 852 грн. 86 коп. станом на 22.04.2015 року.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 26.02.2020 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою статті 652 ЦК України визначено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частиною другою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 7 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 916/612/19, від 14 липня 2021 року у справі № 911/1442/19 та від 7 жовтня 2021 року у справі № 904/2903/20 №№910/16750/18, 911/991/19.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №910/16750/18 суд касаційної інстанції зауважив, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено частиною четвертою статті 631 Цивільного кодексу України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Сторони в судовому засіданні визнали, що строк дії кредитного договору №1-05/2008-МК-USD, із урахуванням додаткових угод до нього, був продовжений до 15.03.2016 року.

Дана обставина також була встановлена судами і в справах №№ 295/11414/18, 295/11548/16, в яких брали участь ОСОБА_2 та АТ «Мегабанк».

Враховуючи викладене та оскільки розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), суд дійшов висновку про необґрунтованість вимоги позивача про розірвання кредитного договору №1-05/2008-МК-USD від 28 березня 2008 року та необхідність відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, що решта обставин, на які посилалася ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог, не впливає на остаточний висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову стосовно розірвання кредитного договору №1-05/2008-МК-USD від 28 березня 2008 року, укладеного між нею та ВАТ «Мегабанк» (на даний час АТ «Мегабанк») в особі Житомирського ЦРВ ВАТ «Мегабанк».

Під час розгляду справи відповідач заявив про застосування позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Судами касаційної інстанції неодноразово, зокрема й Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 року у справі 910/18560/16 наголошувалось на тому, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права суд не вважає за потрібне вирішувати питання спливу позовної давності як однієї з підстав для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Мегабанк», адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, .

Суддя