Провадження № 22-ц/801/99/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 рокуСправа № 127/15167/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Борисюк І. Е.

Рішення ухвалено у відсутності сторін в м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 20 жовтня 2022 року,

Встановив:

У липні 2022 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20 листопада 2017 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі укладеного договору від 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 80 000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого стала платіжна картка НОМЕР_1 .

У випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій.

Станом на 28 серпня 2021 року відповідач прострочив зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Банк направив ОСОБА_1 повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості.

Загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за договором станом на 28 грудня 2021 року становить 160 426,71 грн., з них: 150 899,72 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та 9526,99 грн. заборгованість за порушення грошового зобов`язання, яку позивач просить стягнути із відповідача, а також просить стягнути судові витрати у розмірі 2481,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість станом на 28 грудня 2021 року за кредитним договором від 20 листопада 2017 року в розмірі 121 743,04 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір в сумі 1882,76 грн.

Судовий збір в сумі 598,24 грн. залишений за АТ «Універсал Банк».

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з нього на користь АТ «Універсал Банк» борг в розмірі 49 976,61 грн., що складає тіло кредиту, а також просить стягнути із позивача на свою користь понесені судові витрати. На користь позивача просить стягнути із нього судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, прийнятим всупереч правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 та при винесенні якого не в повній мірі встановлено всі обставини по справі, без надання належної оцінки всім доказам по справі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так, в анкеті-заяві від 20 листопада 2017 року, яка надана банком у додатку до позовної заяви, процентна ставка не зазначена. Банк нараховував споживачу відсотки за користування кредитом за різними процентними ставками. Пред`явивши позов, банк просив стягнути із нього тіло кредиту та стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Надані банком витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank I Universal bank не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказами на підтвердження умов надання кредиту і того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами і, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили такі умови.

Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем по даній справі.

Також вважає, що до правовідносин по справі неможливо застосувати правила частини 1 статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача могли змінюватися позивачем.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг та тарифи не містять підпису позичальника відповідача по справі, а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила, тарифи розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, вони не являються складовою частиною кредитного договору.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Оскільки між сторонами відсутня домовленість про відсотки, тому з відповідача підлягає стягненню фактично отримана сума кредитних коштів, що відповідає положенням частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із виписки із банківського рахунку вбачається, що на банківський рахунок відповідача всього надійшло 2 039 776,99 грн. за період з 01 серпня 2019 року по 11 серпня 2022 року; витрачено 2 128 437,27 грн. за цей же період. У виписці немає підсумкового значення сум, вони підраховані вручну. Із виписки банківського рахунку вбачається, що з рахунку відповідача списувалися відсотки за користування кредитним лімітом. Всього відповідачу нараховано 29 156,68 грн. відсотків за період з 01 жовтня 2020 року по 01 травня 2021 року.

Стосовно нарахованих штрафів, то в анкеті-заяві від 20 листопада 2017 року, яка надана банком разом із позовною заявою, штрафна ставка не зазначена. Але із виписки з банківського рахунку відповідача, який відображає розмір витрат вбачається, що з рахунку відповідача списувались штрафи за порушення зобов`язань. Всього відповідачу нараховано 9526,99 грн штрафів, котрі ним сплачуватись не повинні.

Відповідач вважає, що заборгованість заявлена банком підлягає перерахунку, оскільки сума витрачених коштів відповідачем склала 2 128 437,27 грн., а сума повернутих відповідачем коштів склала 2 039 776,99 грн. Різницю коштів (із складом відсотків та штрафів) відображає виписка банку і становить 88 660,28 грн. Отже, не погашено кредитних коштів (тіло кредиту) на загальну суму 49 976,61 грн. (160 426,71 грн. 29 158,68 грн 9526,99 грн.)

Позивач АТ «Універсал Банк» надав до суду 15 грудня 2022 року відзив на апеляційну скаргу, однак всупереч вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України до відзиву не додано докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Тому зазначений відзив дослідженню не підлягає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, при цьому не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг з метою відкриття поточного рахунку у гривні на своє ім`я з встановленням кредитного ліміту, вказаному у додатку (а. с. 19).

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку.

Відповідно до нової редакції статуту Акціонерного товариства «Універсал Банк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (а. с. 42-43).

Згідно довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 17 серпня 2022 року, на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_2 , НОМЕР_1 ; валюта рахунку UAH; тип картки Чорна картка; статус картки активна до 04/24 (а. с. 138).

На підставі укладеного договору від 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 50 000,00 грн. станом на 20 листопада 2017 року, 55 000,00 грн. станом на 11 січня 2018 року і 80 000,00 грн. станом на 23 лютого 2018 року, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 (а. с. 139).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором від 20 листопада 2017 року, станом на 28 грудня 2021 року заборгованість складає 160 426,71 грн., з яких: 150 899,72 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 9526,99 гривень заборгованість за порушення грошового зобов`язання (а. с. 6-18).

Відповідачем до відзиву на позов додано виписку руху коштів по картці від 11 серпня 2022 року за період з 01 серпня 2019 року по 11 серпня 2022 року, згідно якого сума витрат за цей період склала 2 128 437,27 грн., сума зарахувань за період склала 2 039 776,99 грн. (а. с. 69-79).

Позивачем до відповіді на відзив відповідача на позовну заяву додано виписку руху коштів по картці від 17 серпня 2022 року за період з 20 листопада 2017 року по 17 серпня 2022 року, згідно якого сума витрат за період склала 5 799 597,57 грн., сума зарахувань за період склала 5 626 392,59 грн. (а. с. 91-137).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В свою чергу анкета-заява, підписана відповідачем 20 листопада 2017 року, не містить домовленості сторін про строки здійснення періодичних платежів за кредитом, сплату відсотків, комісії банку та штрафів, а підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, які саме із умов були прийняті позичальником відсутнє.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому враховуючи положення ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2017 року станом на 28 грудня 2021 року в сумі 121 743, 04 грн. (160 426, 71 грн. - 29 156, 68 грн. - 9526, 99 грн.).

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Універсал Банк» зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20 листопада 2017 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 19).

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2017 року в загальній сумі 160 426,71 грн., із яких: 150 899, 72 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 9 526, 99 грн. заборгованість за порушення грошового зобов`язання, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20 листопада 2017 року, укладеним між АТ «Універсал Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 28 грудня 2021 року (а. с. 7-18), анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, підписану 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 (а. с. 19), паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а. с. 33-36), Умови та Правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank (а. с. 20-32), а також копію паспорта та ідентифікаційного номера відповідача (а. с. 37-39) та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника (а. с. 40-43).

Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 20 листопада 2017 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 20 листопада 2017 року взагалі містили такі умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі.

Додані позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, Умови та Правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, містять необхідну інформацію, однак чинна редакція зазначених документів затверджена протоколом правління № 46 від 24 листопада 2021 року та набули чинності 27 листопада 2021 року, що означає, що умови зазначені у вказаних документах взагалі не існували на момент підписання анкети-заяви відповідачем.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданим банком: паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та витяг з Тарифів і витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги у частині неправомірності нарахування та стягнення відсотків та штрафів з відповідача знаходять своє підтвердження. Проте, судом першої інстанції правильно надано оцінку усім доказам позивача та запереченням відповідача, а посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 не знаходить підтвердження у матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції врахував зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, відобразивши це у своєму рішенні.

Усі доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції до цитування рішення суду першої інстанції з перекручуванням змісту останнього.

Фактично, єдине з чим не погоджується відповідач це розрахунок заборгованості, оскільки визнає лише заборгованість за період з 01 серпня 2019 року по 11 серпня 2022 року, при цьому безпідставно повторно відраховує 9526,99 грн. суми штрафів, котрі уже були відраховані судом першої інстанції.

Апеляційний суд не погоджується з твердженням ОСОБА_1 про те, що фактична сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 88 660,28 грн., оскільки визначена відповідачем сума не відповідає дійсності, адже вихідні дані для її обчислення використані за період з 01 серпня 2019 року по 11 серпня 2022 року, в той час як спірна заборгованість, виходячи з позовних вимог, виникла за період 16 січня 2018 року по 28 грудня 2021 року (включно).

Судом першої інстанції правильно встановлено та обраховано, що згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 16 січня 2018 року до 28 грудня 2021 року, а також виписки по рахунку слідує, що за рахунок тіла кредиту з 30 вересня 2020 року відбулось нарахування відсотків за користування кредитом, розмір яких сторонами не узгоджувався, і тим самим збільшувалося тіло кредиту з 01 жовтня 2020 року, а також з 01 листопада 2021 року нарахована неустойка.

За даними розрахунку та виписки по рахунку за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки на суму 29 156,68 грн. (01 жовтня 2020 року 5786,07 грн.; 01 листопада 2020 року 2674,11 грн.; 01 грудня 2020 року 2495,18 грн.; 01 січня 2021 року 2562,81 грн.; 01 лютого 2021 року 3208,55 грн.; 01 березня 2021 року 3533,59 грн.; 01 квітня 2021 року 4419, 47 грн.; 01 травня 2021 року 4476,90 грн.). Крім того, нарахована непогоджена сторонами неустойка за порушення грошового зобов`язання в розмірі 9 526,99 грн. (01 листопада 2021 року 4767,49 грн.; 01 грудня 2021 року 4759, 50 грн.)(а. с. 69-79, 91-137).

Заборгованість станом на 28 грудня 2021 року згідно виписки становить 160 426,71 грн., до якої включено автоматичне списання відсотків, щомісячних платежів, списання розстрочки та неустойки за прострочення кредиту, що зокрема, відповідає розрахунку заборгованості наданого позивачем.

Враховуючи відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками і штрафними санкціями за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідачем витрачено, але не погашено кредитних коштів (тіло кредиту) на загальну суму 121 743,04 грн. (160 426,71 грн. загальної заборгованості - 29 156,68 грн. сплачених відсотків за користування кредитом, що не підлягали стягненню - 9 526,99 грн. заборгованість (штрафи) за порушення грошового зобов`язання, що не підлягали стягненню).

Крім того, апеляційним судом враховується, що відповідач у відзиві на позов, сам визнає той факт, що з нього на корись позивача підлягає стягненню фактично отримана сума кредитних коштів, що відповідає положенням ч. 2 ст. 530 ЦК України (а. с. 66).

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, саме обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем доведена наявність заборгованості у відповідача за період 16 січня 2018 року по 28 грудня 2021 року, в той час як відповідач належними та допустимими доказами не обґрунтував свої заперечення, у тому числі і стосовно періоду, за який, на його думку, потрібно обраховувати заборгованість.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун