Номер провадження: 22-ц/813/72/23
Справа № 495/555/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Власенко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

28.01.2015 року ОСОБА_3 (далі по тексту позивач-1) та ОСОБА_4 (далі по тексту позивач-2) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою (з урахуванням поданих 23.06.2017 року уточнень) до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту третя особа) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (т.1 а.с.1-4, т.2 а.с.56-59).

Так, позивачі, з урахуванням поданих уточнень, просили суд:

- зобов`язати ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснив самовільний захват земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на площі 128 кв.м., звільнити самовільно зайняту земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 на площі 128 кв.м.;

- стягнути з ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення по справі № 495/555/15ц судової земельно-технічної експертизи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за господарством, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в АДРЕСА_2 значиться земельна ділянка площею 0,60 га. У свою чергу, ОСОБА_2 , який отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 , без будь-яких правовстановлюючих документів, без визначення земельної ділянки на місцевості в натурі, без встановлення твердих меж земельної ділянки, самовільно здійснив захват належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки, порушив її межі, фактично змінив на свій розсуд порядок користування земельною ділянкою.

Відповідачем ОСОБА_2 , подано до суду заперечення проти уточнених позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Так, відповідач просив відмовити в задоволені позову (уточненого) за незаконністю вимог позивачів. Зазначив, що із судової земельно-технічної експертизи, на яку посилаються позивачі, видно, що при обмірі земельних ділянок сторін, земельна ділянка ОСОБА_2 менша ніж виділена йому і складає розміром не 0,25 га, а 2403 кв.м., а у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельна ділянка більша, чим їм виділена і складає не 0,25 га, а 2794 кв.м. Виходячи із логіки позовних вимог, необхідно відібрати у ОСОБА_2 128 кв.м. землі зі зменшеної земельної ділянки і передати їх до збільшеної понад норми земельної ділянки позивачів, що суперечить п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, про допустимі розміри ділянки не більше ніж 0,25 га, що виділяються в сільській місцевості для будівництва та облслуговування житлового будинку (т.2 а.с.62-63).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено, постановлено:

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , на площі 128 кв.м., яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в рівних частках судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 244 (двісті сорок чотири) гривні.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що ОСОБА_2 своїми діями (самовільним зайняттям земельної ділянки) перешкоджає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вільно та в повному обсязі користуватися своєю земельною ділянкою, а тому у відповідності до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України такі порушені права підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , на площі 128 кв.м., яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року, відповідно до якої просив рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що висновки суду щодо самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки суперечать обставинам справи.

ОСОБА_2 також вказує, що висновок експерта від 17.03.2017 року є незаконним та відповідачем подано заяву про злочин відносно експерта, що проводив дослідження в рамках вказаної цивільної справи.

Апелянт наголошує на тому, що протягом 20 років сплачував земельний податок за користування земельною ділянко площею 0,25 га, а не 0,2391 га.

17 квітня 2019 року ОСОБА_2 було подано пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких він вказує, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було заявлено до неналежної сторони, оскільки відповідачем у даній справі має бути Випасненська сільська рада.

Щодо порушень норм матеріального права зазначає, що судом першої інстанції було взято до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи №13/04, але не взято до уваги наказ Держкомзема України №376 від 18.05.2010 року, яким затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

ОСОБА_2 вказує, що позивачі в обгрунтування своїх вимог не надали документів або належних доказів, які б підтверджували право володіння або користування спірною земельною ділянкою, а судом першої інстанції вказані обставини не досліджувались.

Разом з тим, згідно довідки Мологівської сільської ради, рішення щодо передання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 не приймалось.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

04 березня 2019 року представником Біляївської міської ради було надано відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що Біляївська міська рада апеляційну скаргу не підтримує.

Представник третьої особи вказує, що при співставленні планів меж земельної ділянок за кадастровнми номерами виявлено, що на час набуття права власності земельні ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є суміжними.

Отже набуття права власності на земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровнм номером :02:007:125 ОСОБА_6 не порушує права власності на земельні ділянки 0,10 га та 0,07 га з Кадастровими номерами відповідно :02:007:0011 та :02:007:0012, які належать ОСОБА_5 .

Та навпаки використання земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 шляхом розміщення сільськогосподарської техніки та устаткування, іншого майна та вчиненя перешкод у користуванні земельною ділянкою порушує права ОСОБА_7 .

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.12.2017 року відкрито апеляційне провадження у справі. Справа перебувала в провадженні апеляційного суду.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано апеляційний суд Одеської області та утворено Одеський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Одеську область, з місцезнаходженням в місті Одесі.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано апеляційний суд Одеської області та утворено Одеський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Одеську область, з місцезнаходженням в місті Одесі.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 січня 2019 року в газеті «Голос України» №1 (7007) опубліковано повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Одеського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Одеського апеляційного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2019 року визначено новий склад суду : головуючий суддя Калараш А.А., судді Погорєлова С.О., Драгомерецький М.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року справу прийнято до свого провадження. Справу відкладено на 18 липня 2019 року о 10 годині 30 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.

07 травня 2019 року Указом Президента № 195/2015 суддю Калараш А.А. призначено на посаду судді Верховного суду у Касаційний цивільний суд, що уможливлює продовження розгляду ним справи, як суддею доповідачем.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17.05.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Журавльова О.Г.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2019 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки було призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 31.10.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, Ю. І. Кравця.

Розпорядженням № 5165 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою Одеського апеляційного 07.11.2019 року цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки - прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Сторони до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 13.07.1964 року Випасненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області було зареєстровано 13.07.1964 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , актовий запис № 39 (т.1 а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 28.08.2007 року (видане повторно) у ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_9 (т.1 а.с.16).

13.07.1984 року ОСОБА_9 вийшла заміж за ОСОБА_10 та змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , актовий запис № 694 (т.1 а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 02.05.2007 року виданим виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 67 (т.1 а.с.28).

Після смерті ОСОБА_8 залишився житловий будинок з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_1 та складається в цілому з: глинобитного житлового будинку, зазначеного під літерою «А», житловою площею 50,5 кв.м., загальною площею 89,1 кв.м. та надвірних споруд під літерами «Б» - літньої кухні, «В», «Д» - сараїв, «Г» - вбиральні, №1-4, 1 споруд, розташованих на земельній ділянці площею 6000 кв.м (т.1 а.с.19-20).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.05.2008 року, за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частку в спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно, право власності на яке в зазначеній частці посвідчується свідоцтвом про право власності за ОСОБА_3 складається з: житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_1 та складається в цілому з: глинобитного житлового будинку, зазначеного під літерою «А», житловою площею 50,5 кв.м., загальною площею 89,1 кв.м. та надвірних споруд під літерами «Б» - літньої кухні, «В», «Д» - сараїв, «Г» - вбиральні, №1-4, 1 споруд, розташованих на земельній ділянці площею 6000 кв.м. 17.07.2008 року дане свідоцтво було зареєстровано та КП «Білгород-Дністровське БТІ» було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.21-22).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2008 року, за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/4 частину майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво складається з: 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_1 та складається в цілому з: глинобитного житлового будинку, зазначеного під літерою «А», житловою площею 50, 5 кв.м., загальною площею 89,1 кв.м. та надвірних споруд під літерами «Б» - літньої кухні, «В», «Д» - сараїв, «Г» - вбиральні, № 1-4, 1 споруд, розташованих на земельній ділянці площею 6000 кв.м. 17.07.2008 року дане свідоцтво було зареєстровано та КП «Білгород-Дністровське БТІ» було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 17.07.2008 року дане свідоцтво було зареєстровано та КП «Білгород-Дністровське БТІ» було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.23-24).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.2014 року, спадкоємцем 3/4 часток майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є його дочка ОСОБА_4 . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що належала померлому на підстав свідоцтва про право власності на житловий будинок. Житловий будинок складається з: глинобитного житлового будинку, зазначеного під літерою «А», житловою площею 50, 5 кв.м., загальною площею 89,1 кв.м. та надвірних споруд під літерами «Б» - літньої кухні, «В», «Д» - сараїв, «Г» - вбиральні, № 1-4, 1 споруд. 29.11.2014 року дане свідоцтво було зареєстровано та було надано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Крім того, 29.11.2014 року було складено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 права власності на 3/8 частки в будинку під номером АДРЕСА_1 (т.1 а.с.25).

Крім того, 29.11.2014 року було складено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 права власності на 3/8 частки в будинку під номером АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26-27).

Відповідно до вищевказаних документів та відповіді виконавчого комітету Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.07.2014 року № 210/зем, за господарством, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 значиться земельна ділянка площею 0,60 га (т.1 а.с.29).

ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується складеним 10.04.1980 року технічним паспортом (інвентарний номер 980, реєстровий номер 11-2169), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.04.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2007 року (т.1 а.с.80-86).

Рішенням Випасненської сільської ради від 16.10.1997 року № 58 передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.68, 87, 97).

Після проведення контрольного обміру земельної ділянки ФОП ОСОБА_13 було встановлено, що площа переданої ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 становить 0,2391 га (т.1 а.с.99-100).

Рішенням Випасненської сільської ради від 22.10.2014 року № 9891-VI внесено зміни до рішення Випасненської сільської ради від 16.10.1997 року № 58, а саме: перший пункт рішення викладено в такій редакції: «Дати дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку проекту земелеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,2391 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель за адресою: АДРЕСА_1 » (т.1 а.с.96).

Між тим, як зазначають позивачі, ОСОБА_2 без будь-яких правовстановлюючих документів, без визначення земельної ділянки на місцевості в натурі, без встановлення твердих меж земельної ділянки, самовільно здійснив захват належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки, порушив її межі, фактично змінив на свій розсуд порядок користування земельною ділянкою.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 17.04.2015 року за клопотанням представника позивачів та з урахуванням поставлених відповідачем і його представником питань по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза, виконання якої доручено судовій експертній установі ПМП «ЕКС» (т.1 а.с.73-75).

На вирішення експертизи, з урахуванням внесених в ухвалу змін, були поставлені наступні питання:

- чи можливо з технічної точки зору визначити фактичну площу земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 .?

- чи мається з боку ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , самовільний захват земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , яка має площу 0,60 га та яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом самовільного переміщення межових знаків?

- яка площа земельної ділянки виділена (надана) позивачу у користування, яка розташована біля будинку АДРЕСА_1 , а яка площа цієї земельної ділянки на теперішній час?

На виконання вимог ухвал суду про призначення експертизи справу повернуто з експертної установи до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з наданням експертного висновку № 13/04 від 17.03.2017 року, складеним експертом ПМП «ЕКС» Шевчук А.М. (т.2 а.с.15-40).

Проведеними експертними дослідженнями та відповідними висновками встановлені наступні обставини.

Так, згідно плану фактичного обміру, виготовленого спеціалістом із землевпорядних робіт фізичною особою підприємцем ОСОБА_14 , фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складає 2403 м2 або 0,2403 га (див. додаток № 1 до висновку № 13/04).

Слід зазначити, що довідкою № 545/зем від 11.12.2015 Випаснянська сільська рада повідомляє адвокату Шаркевичу Сергію Вікторовичу:

«На Ваш запит від 08.12.2015 року Випаснянська сільська рада повідомляє, що відповідно до записів по господарської книги 1970-1973 років за гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 значилася земельна ділянка загальною площею 0,23 га. В цій же книзі площу безпідставно виправлено на 0,25 га. На даний час за вище вказаним господарством рахується площа 0,25 га. Рішенням Випаснянської сільської ради № 58 від 16 жовтня 1997 року дану земельну ділянку передано у власність. Разом з тим архівним відділом Б-Дністровської районної державної адміністрації на письмовий запит сільської ради, надано витяг, де вказано, що загальна площа земельної ділянки складає 0,18 га» (див. аркуш № 233 матеріалів цивільної справи № 495/555/15-ц).

Архівним відділом Білгород-Дністровської районної державної адміністрації видано архівний витяг від 21.07.2015 № 195/01-24/198/1, що згідно протоколу № 4 засідання правління колгоспу ім. Мічуріна від 06.03.1968, заслухавши заяву ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку, загальним зборам колгоспників рекомендовано виділити земельну ділянку в кількості 0,15 га під будівництво житлового будинку.

Згідно протоколу № 2 загальних зборів колгоспу ім. Мічуріна від 09.04.1969 ОСОБА_2 виділено присадибну ділянку під будівництво житлового будинку площею 0,15 га (див. аркуш № 201 матеріалів цивільної справи №495/555/15-ц).

Архівним відділом Білгород-Дністровської районної державної адміністрації видано архівний витяг від 21.07.2015 року № 195/01-24/198/2, що згідно протоколу № 4 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Мічуріна від 28.07.1972 ОСОБА_2 закріплено присадибну ділянку (донарізано) 0,03 га (див. аркуш № 202 матеріалів цивільної справи № 495/555/15-ц).

В ході досліджень було проведено зіставлення місця розташування фактичних меж досліджуваних земельних ділянок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , з даними вказаними в інвентаризаційних справах БТІ (станом коли було визнано право власності на житловий будинок). Та встановлено, що конфігурація суміжної межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 змінилася, не проходить по прямій лінії (як зафіксовано в інвентаризаційних справах БТІ), а проходить по ламаній лінії з накладенням на земельну ділянку № 19 за сараєм літ. "Д" на відстані 2,13 м, з тильного боку ділянки - на відстані 0,69 м, довжиною 86,10 м. Що свідчить про самовільний захват ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , та яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_15 на площі 128 м2.

Для візуалізації результати вищевикладенних зіставлень графічно відображені на суміщеному плані в додатку № 6 до висновку № 13/04.

Згідно плану фактичного обміру, виготовленого спеціалістом із землевпорядних робіт фізичною особою підприємцем ОСОБА_14 , фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складає 2794 м2 або 0,2794 га (див. додаток № 1 до висновку №13/04).

Згідно записів з погосподарської книги Випаснянської сільської ради за житловим будинком АДРЕСА_1 , відведена земельна ділянка площею 0,60 га, із яких: 0,25 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), 0,35 га - для особистого селянського господарства (див. аркуш № 176 матеріалів цивільної справи № 495/555/15-ц).

Згідно рішення Випаснянської сільської ради від 16 жовтня 1997 року № 58 гр. ОСОБА_8 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських будов (див. аркуш № 98 матеріалів цивільної справи № 495/555/15-ц).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З аналізу змісту вищенаведених норм вбачається, що право пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою виникає за наявності права приватної власності або права користування земельною ділянкою та наявності перешкоди у здійсненні права власності земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтями 90, 91 ЗК України передбачено перелік прав та обов`язків власників земельних ділянок, відповідно до яких власники мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Власники земельних ділянок зобов`язані додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства.

Зміст добросусідства визначений статтею 103 ЗК України, відповідно до частини першої якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно ч. 2 ст. 103 ЗК України: власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч. 3 статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо)».

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 153 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за такі порушення як самовільне зайняття земельних ділянок.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, позивачі просили зобов`язати ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснив самовільний захват земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на площі 128 кв.м., звільнити самовільно зайняту земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 на площі 128 кв.м.

При цьому посилаючись на те, що за господарством, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в АДРЕСА_2 значиться земельна ділянка площею 0,60 га. У свою чергу, ОСОБА_2 , який отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 , без будь-яких правовстановлюючих документів, без визначення земельної ділянки на місцевості в натурі, без встановлення твердих меж земельної ділянки, самовільно здійснив захват належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки, порушив її межі, фактично змінив на свій розсуд порядок користування земельною ділянкою.

Зазначені обставини, підтверджені матеріалами справи та проведеним експертним дослідженням, та норми чинного законодавства свідчать про той факт, що ОСОБА_2 своїми діями (самовільним зайняттям земельної ділянки) перешкоджає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вільно та в повному обсязі користуватися своєю земельною ділянкою, а тому у відповідності до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України такі порушені права підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , на площі 128 кв.м., яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Таким чином, встановивши, що права позивачів порушені, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для їх захисту шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 на площі 128 кв.м.

Колегія відхиляє доводи ОСОБА_2 , що висновок експерта від 17.03.2017 року є незаконним, оскільки зазначене ствердження нічим не підтверджується.

Посилання відповідача, що протягом 20 років сплачував земельний податок за користування земельною ділянко площею 0,25 га, а не 0,2391 га не стосуються предмету доказування.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності з його сторони будь-якого порушення суб`єктивного права позивачів.

Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції не встановив. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.01.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе