Справа № 362/952/23
Провадження 2/362/1086/23
У х в а л а

"15" лютого 2023 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Васильківська районна державна адмінінстрація, Васильківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення батьківства, -

в с т а н о в и в :

15.02.2023 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, в якій заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зокрема, чинне цивільне процесуальне законодавство не регулює залишення без руху заяви поданої в порядку окремого провадження. Тому при вирішенні питання щодо залишення без руху заяви поданої в порядку окремого провадження суд керується положеннями ЦПК України, якими врегульовано порядок залишення без руху позову.

Відповідно до частин 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Проте, заявником не вказано, з якою метою він звернувся до суду для встановлення даного факту, що не дає можливості встановити чи наявний спір про право і чи можливо відкрити окреме провадження (п.4 ст. 315 ЦПК України).

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно дочастини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч.3 ст.128 СК України тобто лише матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Наведені норми кореспондуються з приписами п. 4, п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, справи за заявами про встановлення фактів батьківства, враховуючи зміст норм ст.130 СК України, розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст.128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження.

У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть того, батьківство кого встановлюється, а у другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем або позивачем у справі.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 р. у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), №361/2653/15-ц (провадження № 61-2239св21) від 15.04.2021 р.

У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128СК приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК).

В абз. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

У той же час процедура визнання батьківства встановлена ст.128 СК України та полягає у визначенні спорідненості між батьком та самою дитиною у судовому порядку.

Таким чином, оскільки заявник бажає встановити факт батьківства за собою, то йому відповідно, слід звернутися до суду з цією вимогою у порядку позовного провадження, та з посиланням на відповідні норми, що регулюють порядок визнання батьківства.

Разом з тим, згідно вимог ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно доЦПК України.

Дана норма СК України чітко вказує про необхідність звернення до суду саме з позовом про визнання батьківства, а не з заявою про встановлення факту батьківства.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 р. у справі №373/2257/18(провадження № 61-15136св20), №361/2653/15-ц (провадження № 61-2239св21) від 15.04.2021 р.

Таким чином, оскільки заявник бажає встановити факт свого батьківства, то йому відповідно слід звернутися до суду з цією вимогою у порядку позовного провадження, із зазначенням сторін, третіх осіб та з посиланням на відповідні норми, що регулюють порядок визнання батьківства.

Дослідивши подану ОСОБА_1 заяву судом встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України з наступних підстав:

-сторонами по справах позовного провадження є позивач та відповідач, натомість позивач зазначає заявника, представника заявника, заінтересованих осіб; крім того, серед учасників зазначена Васильківська районна держана адміністрація, яка є з 15.01.2021 р. припиненою, тому Позивачу слід обґрунтувати рішення щодо визначення відповідача, третіх осіб у позовній заяві;

-позивачем невірно зазначено зміст позовних вимог: спосіб захисту прав або інтересів, який позивач просить визнати в рішення (звернувшись із заявою про встановлення факту батьківства, а не з позовною заявою про визнання батьківства, як того вимагає законодавство). Крім того, у поданій заяві ОСОБА_1 не вказує жодних даних стосовно його позиції щодо внесення змін в актовому записі про народження, що підлягає обов`язковому вирішенню у даній категорії справ, оскільки у разі задоволення позовної заяви, суд одночасно вирішує вимогу про внесення змін до актового запису про народження дитини. У зв`язку з цим ОСОБА_1 слід деталізувати прохальну частину позову в цій частині.;

-позивачем не в повному обсязі зазначені викладі обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а саме: не зазначено, де та з ким на даний момент проживає дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не залучено до участі у справі опікуна дитини;

Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 591/6441/14-ц).

Також, суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 р. у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Тому на виконання вимог ст. 177 ЦПК України Позивачу слід додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Як вбачається із позовної заяви, Позивач заявляє клопотання про витребування копії актового запису про народження дітей, для зясування того на підставі, якої норми закону були внесені відомості про батька, отримати такі відомості позивач самостійно не може. Тому посилаючись на ст. 137 ЦПК України, просить про це у суду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Проте, клопотання про витребування доказів подано позивачем до суду без дотримання вказаних вимог.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надає копію звіту теста ДНК на батьківство, який не дає можливості встановити коли, ким, де було виконано дослідження, а це суттєво, оскільки при розгляді даної категорії справ, суд виходячи зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, враховує результати генетичного тесту ДНК.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, N 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 р.).

У постанові ВС від 16.08.2018 р. у справі N 399/1029/15-ц. вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Залишення заяви без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Частиною 1 статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною 2 статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 3 статті 185ЦПКУкраїни якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом,заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин дану заяву необхідно залишити без руху та надати заявнику строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків шляхом надання до суду позовної заяви в новій редакції із долученням доказів, та у відповідній кількості з урахуванням учасників процесу.

Керуючись статтями 175,185, 260, 294 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

У задовленні клопотання ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів, - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Васильківська районна державна адмінінстрація, Васильківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення батьківства, - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати для виконання позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Кравченко