Справа № 148/1246/16-ц
Провадження № 22-ц/801/52/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 рокуСправа № 148/1246/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

Рішення ухвалив суддя Ковганич С. В.

Рішення ухвалено о 10 год 29 хв у м. Тульчин Вінницької області

Повний текст рішення складено 26 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в:

09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, його поділ і поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим, що 27 вересня 1986 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 і вони почали проживати разом однією сім`єю. В сім`ї народилося двоє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після реєстрації шлюбу протягом одного року вони проживали вдома у батьків відповідача. В місті Тульчині батьки відповідача розпочали будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 і який вони мали намір подарувати їй із відповідачем. Між нею і відповідачем, з однієї сторони, та його батьками, з іншої сторони, була домовленість про те, що вони передають будинок у їх власність і вони за власний рахунок продовжуватимуть його будівництво. У будинку були побудовані лише стіни, частково не оштукатурені, без внутрішніх перестінків і зроблений дах. Вона разом із відповідачем за їх спільні кошти продовжили будівництво житлового будинку. Восени 1987 року вона, відповідач і їх батьки своїми силами зробили ремонт однієї кімнати, згодом іншої кімнати і викопали криницю. В подальшому всі будівельні та ремонтні роботи проводилися виключно за їх із відповідачем кошти і їхніми спільними силами, хоча деякі роботи і виконувалися за допомогою батьків, але за їх кошти. Після часткового завершення будівельних робіт будинок був зданий в експлуатацію, після чого відповідно до договору дарування подарований на ім`я відповідача. Незважаючи на це, вона вважає будинок спільною власністю подружжя, так як абсолютно всі будівельні і ремонтні роботи виконувалися виключно за їх спільні грошові кошти і їхніми силами, що вона доведе показами свідків.

Після формального укладення договору дарування вона із відповідачем за їхні спільні кошти продовжували будівельні і ремонтні роботи та інші роботи по благоустрою будинку і приведенню його до належного технічного стану.

Так, в 1996 році ними було здійснено підключення до мережі газопроводу, після чого будинок обладнано системою опалення із встановленням газового котла і газової колонки.

На протязі кількох останніх років в будинку проводилися капітальні і поточні ремонти, були встановлені пластикові вікна, що потягло необхідність проведення ще одного зовнішнього і внутрішнього ремонту будинку. Грубки були облицьовані керамічною плиткою, в будинку встановлені євродвері. Було побудовано гараж, сарай, погріб, в будинок підведена вода і обладнана каналізація, проведено цілий ряд інших робіт.

Всього проведено будівельних робіт та придбано матеріалів на значну суму, що на її думку, складає більше половини вартості житлового будинку.

Так як внаслідок її особистих трудових і грошових затрат істотно збільшилась цінність будинку, то вона вважає, що у неї є всі підстави вимагати визнання будинку спільною сумісною власністю і визнання її права власності на його частину в розмірі 1/2 частини будинку і господарських будівель.

Крім того, за час спільного проживання вони разом придбали майно, яке є їхнім спільним майном і належить їм у рівних частках. Ними було придбано: стіл розкладний вартістю 2000,00 грн.; стільці м`які 4 шт. на суму 2400,00 грн.; м`який спальний куток 7000,00 грн.; люстра в спальній кімнаті 1400,00 грн.; занавіски тюлеві в спальній кімнаті 2 шт. на суму 1500,00 грн.; карниз в спальній кімнаті 2 шт. на суму 800,00 грн.; жалюзі горизонтальні в спальній кімнаті 2 шт. на суму 1300,00 грн.; палас 2200,00 грн.; пральна машина «Вірпул» - 3000,00 грн.; килимова доріжка для коридора 670,00 грн.; металева драбина 500,00 грн.; шафа трьохстворчата з антресолями 2000,00 грн.; диван 2000,00 грн.; диван 2000,00 грн.; крісла розкладні 2 шт. на суму 3000,00 грн.; килими 3 шт. на суму 3600,00 грн.; тумбочка біля ліжка 500,00 грн.; ліжка полуторні 2 шт. на суму 2000,00 грн.; шафа трьохстворчата з антресолями 2000,00 грн.; тумбочки біля ліжка 2 шт. на суму 1200,00 грн.; тюлева занавіска 500,00 грн.; штори 2 шт. на суму 600,00 грн.; килимова доріжка 1200,00 грн.; пилосос 2000,00 грн.; трильяж 1500,00 грн.; диван 7000,00 грн.; стінка вітальні 7000,00 грн.; стіл розкладний 7000,00 грн.; стільці тверді 6 шт. на суму 1200,00 грн.; телевізор «GRUNDIC» - 4000,00 грн.; палас вітальні 6000,00 грн.; люстра вітальні 2000,00 грн.; занавіска вітальні 1000,00 грн.; карниз вітальні 400,00 грн.; пральна машина «Веко» - 5500,00 грн.; кухонна стінка 2500,00 грн.; котел опалювальний газовий «Данко» - 5000,00 грн.; витяжка кухонна 1000,00 грн.; газова колонка 2500,00 грн.; холодильник «Снайге» - 8000,00 грн.; газова плита 2800,00 грн.; мікрохвильова піч 1500,00 грн.; котел опалювальний твердопаливний 6000,00 грн.; станція водопостачання 2000,00 грн.; морозильна камера «ВЕКО» - 7000,00 грн.; стінка в прихожу 2000,00 грн.; автоклав 700,00 грн.; литі диски з резиною 4 шт. на суму 4000,00 грн.; шланг поливальний 250,00 грн.; автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 2268,19 доларів США, що згідно курсу Національного банку України еквівалентно 57 838,84 грн., а всього майна на суму 186 058,84 грн., яке належить позивачу і відповідачу на праві спільної власності і розмір їх часток є рівними та складає в грошовому виразі 93 029,42 грн.

Звернувшись із позовом до суду позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої після проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи (том 2 а. с. 115), просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями спільною власністю подружжя з рівними частками кожного із подружжя і виділити їй частину житлового будинку загальною площею 36,9 кв. м., а саме: кімнату 1-3, кімнату 1-9 вартістю 98 927,00 грн., веранду літ. «а» вартістю 85 375,00 грн., погріб літ. «а/під.» вартістю 194 463,00 грн., 1/2 криниці літ. «К» вартістю 7108,00 грн., 1/2 огорожі № 1 вартістю 3631,50 грн., 1/2 хвіртки № 2 вартістю 850,50 грн., ворота № 3 вартістю 1558,00 грн., а всього на суму 217 540,00 грн., стягнувши з відповідача на її користь різницю в ідеальних частках в розмірі 10 499,50 грн.

Просила розділити спільне майно подружжя, виділивши їй в натурі: м`який спальний куток 7000,00 грн.; килим вартістю 1300,00 грн.; ліжко полуторне 1000,00 грн.; шафу трьохстворчату з антресолями 2000,00 грн.; тумбочку біля ліжка 600,00 грн.; тюлеву занавіску 500,00 грн.; трильяж 1500,00 грн.; стінку вітальні 7000,00 грн.; стіл розкладний 2000,00 грн.; палас вітальні 6000,00 грн.; люстру вітальні 2000,00 грн.; карниз вітальні 400,00 грн.; пральну машину «Веко» - 5500,00 грн.; котел опалювальний газовий «Данко» - 500,00 грн.; газову колонку 2500,00 грн.; газову плиту 2800,00 грн.; котел опалювальний твердопаливний 6000,00 грн.; станцію водопостачання 2000,00 грн.; морозильну камеру «ВЕКО» - 7000,00 грн.; шланг поливальний 250,00 грн., а всього виділити їй майна на загальну суму 64 550,00 грн.

А відповідачу виділити майно: стіл розкладний вартістю 2000,00 грн.; стільці м`які 4 шт. на суму 2400,00 грн.; люстру в спальній кімнаті 1400,00 грн.; занавіски тюлеві в спальній кімнаті 2 шт. на суму 1500,00 грн.; карниз в спальній кімнаті 2 шт. на суму 800,00 грн.; жалюзі горизонтальні в спальній кімнаті 2 шт. на суму 1300,00 грн.; пральну машину «Вірпул» - 3000,00 грн.; килимову доріжку для коридора 670,00 грн.; металеву драбину 500,00 грн.; шафу трьохстворчату з антресолями 2000,00 грн.; диван 2000,00 грн.; диван 2000,00 грн.; крісла розкладні 2 шт. на суму 3000,00 грн.; килими 2 шт. на суму 2300,00 грн.; тумбочку біля ліжка 500,00 грн.; ліжко полуторне 1000,00 грн.; тумбочку біля ліжка 600,00 грн.; штори 2 шт. на суму 600,00 грн.; килимову доріжку 1200,00 грн.; пилосос 2000,00 грн.; диван 7000,00 грн.; стільці тверді 6 шт. на суму 1200,00 грн.; телевізор «GRUNDIC» - 4000,00 грн.; занавіску вітальні 1000,00 грн.; кухонну стінка 2500,00 грн.; витяжку кухонну 1000,00 грн.; холодильник «Снайге» - 8000,00 грн.; мікрохвильову піч 1500,00 грн.; стінку в прихожу 2000,00 грн.; автоклав 700,00 грн.; литі диски з резиною 4 шт. на суму 4000,00 грн., а всього майна на суму 63 670,00 грн.

Розділити автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишивши його у власності відповідача ОСОБА_2 і стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 28 919,42 грн.

Стягнути з неї на користь відповідача різницю в частках у спільному майні в розмірі 440,00 грн. (64 550,00 63 670,00 = 440,00 грн.).

17 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у якому вказав, що час спільного подружнього життя ними нажито майно: стіл розкладний вартістю 280,00 грн.; стільці м`які 4 шт. на суму 1200,00 грн.; м`який спальний куток 5000,00 грн.; люстра в спальній кімнаті 400,00 грн.; занавіски тюлеві в спальній кімнаті 2 шт. вартістю 300,00 грн.; карниз в спальній кімнаті 2 шт. на суму 300,00 грн.; жалюзі горизонтальні 2 шт. вартістю 380,00 грн.; палас 1000,00 грн.; пральна машина 800,00 грн.; килимова доріжка 200,00 грн.; металева драбина 50,00 грн.; шафа трьохдверна 1000,00 грн.; диван 200,00 грн.; диван 390,00 грн.; крісла розкладні 2 шт. вартістю 480,00 грн.; килими 3 шт. вартістю 900,00 грн.; тумбочка біля ліжка 100,00 грн.; ліжка полуторні 2 шт. вартістю 2000,00 грн.; шафа трьохдверна з антресолями 900,00 грн.; тумбочки 2 шт. вартістю 600,00 грн.; тюлева занавіска 250,00 грн.; штори 2 шт. вартістю 300,00 грн.; килимова доріжка 400,00 грн.; пилосос 200,00 грн.; трильяж 500,00 грн.; диван 400,00 грн.; стінка вітальні 500,00 грн.; стіл розкладний 100,00 грн.; стільці тверді 6 шт. вартістю 120,00 грн.; телевізор «GRUNDIC» - 400,00 грн.; палас вітальні 600,00 грн.; люстра вітальні 200,00 грн.; занавіска вітальні 200,00 грн.; карниз вітальні 40,00 грн.; пральна машина «Веко» - 400,00 грн.; кухонна стінка 500,00 грн.; котел опалювальний газовий «Данко» - 1000,00 грн.; витяжка кухонна 150,00 грн.; газова колонка 1000,00 грн.; холодильник «Снайге» - 2800,00 грн.; газова плита 500,00 грн.; мікрохвильова піч 300,00 грн.; котел опалювальний твердопаливний 150,00 грн.; станція водопостачання 200,00 грн.; морозильна камера «ВЕКО» - 3000,00 грн.; стінка в прихожу 600,00 грн.; автоклав саморобний 70,00 грн.; литі диски з резиною 4 шт. на суму 2500,00 грн.; шланг поливальний 250,00 грн.; електроплита вартістю 6500,00 грн.; автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску вартістю 28 000,00грн., а всього майна на суму 60 510,00 грн.

Просив поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши йому: металеву драбину 50,00 грн.; трильяж 500,00 грн.; диван 400,00 грн.; стінка вітальні 500,00 грн.; стіл розкладний 100,00 грн.; стільці тверді 6 шт. вартістю 120,00 грн.; телевізор «GRUNDIC» - 400,00 грн.; палас вітальні 600,00 грн.; люстра вітальні 200,00 грн.; занавіска вітальні 200,00 грн.; карниз вітальні 40,00 грн.; пральну машину «Веко» - 400,00 грн.; котел опалювальний газовий «Данко» - 1000,00 грн.; витяжку кухонну 150,00 грн.; газову колонку 1000,00 грн.; мікрохвильову піч 300,00 грн.; котел опалювальний твердопаливний 150,00 грн.; станцію водопостачання 200,00 грн.; морозильну камеру «ВЕКО» - 3000,00 грн.; автоклав саморобний 70,00 грн.; автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску вартістю 28 000,00грн., всього майна на загальну суму 29 380,00 грн.

Відповідачу ОСОБА_1 виділити майно:

стіл розкладний вартістю 280,00 грн.; стільці м`які 4 шт. на суму 1200,00 грн.; м`який спальний куток 5000,00 грн.; люстру в спальній кімнаті 400,00 грн.; занавіски тюлеві в спальній кімнаті 2 шт. вартістю 300,00 грн.; карниз в спальній кімнаті 2 шт. на суму 300,00 грн.; жалюзі горизонтальні 2 шт. вартістю 380,00 грн.; палас 1000,00 грн.; пральну машину 800,00 грн.; килимову доріжку 200,00 грн.; шафу трьохдверну 1000,00 грн.; диван 200,00 грн.; диван 390,00 грн.; крісла розкладні 2 шт. вартістю 480,00 грн.; килими 3 шт. вартістю 900,00 грн.; тумбочку біля ліжка 100,00 грн.; ліжка полуторні 2 шт. вартістю 2000,00 грн.; шафу трьохдверну з антресолями 900,00 грн.; тумбочки 2 шт. вартістю 600,00 грн.; тюлеву занавіску 250,00 грн.; штори 2 шт. вартістю 300,00 грн.; килимову доріжку 400,00 грн.; пилосос 200,00 грн.; трильяж 500,00 грн.; кухонну стінку 500,00 грн.; газову плиту 500,00 грн.; холодильник «Снайге» - 2800,00 грн.; стінку в прихожу 600,00 грн.; литі диски з резиною 4 шт. на суму 2500,00 грн.; шланг поливочний 250,00 грн.; електроплита вартістю 6500,00 грн., а всього майна на суму 31 130,00 грн.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання будинку спільною власністю подружжя, поділ спільного мана подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, задоволено частково.

Виділено в цілому ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку в рухомому майні (автомобілі) спільного майна подружжя в розмірі 15 375,80 грн.

В частині позовних вимог щодо визнання житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя та його розділ, відмовлено.

В частині позовних вимог та зустрічних позовних вимог щодо розподілу рухомого майна: меблів предмету інтер`єру, побутової техніки, опалювальних приладів, станції водопостачання, автоклава, литих дисків з резиною, шланга поливального, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 3387,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 512,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення експертизи в розмірі 600,00 грн.

Інші судові витрати залишені за сторонами.

Роз`яснено, що заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду від 30 грудня 2016 року, а саме: арешт на автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на обліку в Тульчинському центрі з надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, та зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального та матеріального права, а також не було надано належну юридичну оцінку всім фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції зробивши посилання в своєму рішенні на пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», не застосував ті положення, які повинен був застосувати відповідно до цієї постанови. Адже в ході розгляду справи було встановлено і показами свідків і судовою експертизою, що цінність спірного житлового будинку за період шлюбу істотно збільшилася внаслідок трудових і грошових затрат сторін у справі. Тому вона вважає, що вправі претендувати на визнання за нею права власності на частину цього будинку, оскільки на час вчинення договору дарування на користь відповідача, житлового будинку фактично не було, а була побудована лише коробка без нічого, а в подальшому вони разом за їхні спільні кошти і спільною працею приводили будинок до ладу, будували його, поліпшували, фактично виконавши майже всі будівельні роботи, внаслідок чого будинок набув тієї форми та тієї вартості, які має в даний час. При цьому суд не прийняв до уваги пояснення свідків, які засвідчили кількість проведених ремонтно-будівельних робіт, фактичний стан житлового будинку на дату вчинення дарування на ім`я відповідача по справі і на дату розгляду справи в суді, коли існував фактично зовсім інший будинок з іншою вартістю та іншими якісними показниками.

Також суд не придав значення тому факту, що договором дарування будинку на ім`я відповідача ОСОБА_2 була визначена первинна вартість житлового будинку на час дарування, а саме 15 000,00 крб та інвентаризаційна вартість 10 903,00 крб. Ці суми вона вважає тією первинною вартістю житлового будинку, які суд повинен був взяти за основу. Порівнянням технічних паспортів будинку: старого і нового, видно, що в даному випадку є зовсім різні житлові будинки; той будинок, що є на даний час, побудований саме завдяки спільній праці та спільним коштам подружжя.

Суд у своєму рішенні залишив поза увагою ті поліпшення в будинку, які були здійснені за часи спільного проживання і не прийняв відносно них жодних рішень, а їх наявність підтверджується висновками експертиз та аналізом технічної документації на житловий будинок, проте суд в своєму рішенні не вирішив їх долю.

Відмовивши у поділі спільного рухомого майна, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що вона як позивач визначилася із вартістю спірного майна, а відповідач в разі своєї незгоди із такою оцінкою майна, мав би клопотати перед судом про призначення товарознавчої експертизи, чого не зробив, тому суд повинен був взяти за основу ті ціни, які вказала позивач і вирішити вимоги щодо поділу спільного майна. Проте суд цього не зробив і не зайняв позицію, яка би відповідала вимогам ЦПК України.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив. Надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що на його думку суд першої інстанції дотримався принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки позивач не вказала про самочинну прибудову до житлового будинку і гаража, які поділу не підлягають; не надала доказів істотного збільшення вартості майна; відмовилася виконати клопотання експертів; не вірно визначилася, що дрібний ремонт, як то заміна віконних штапиків, клеєння шпалер тощо, не є капітальним ремонтом. Суд при ухваленні судового рішення вірно врахував, що позивачем не надано доказів виконання капітального ремонту житлового будинку, а обсяг ремонтних робіт, який був виконаний позивачем ОСОБА_1 не змінив площу приміщення, його конструкцію та функціональне призначення. Зазначені позивачем роботи є дрібними, як приміром: заміна віконних штапиків, клеєння шпалер тощо, направлені лише на підтримання експлуатаційних якостей будинку, без мети зміни конструктивних елементів будинку, кваліфікуються як поточний ремонт. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні позивач- відповідач ОСОБА_1 і її представник адвокат Мовчан В. В. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити і скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 і його представник адвокат Григоришин О. В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

По справі встановлено, що 27 вересня 1986 року Копіївською сільською радою Тульчинського району Вінницької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , актовий запис № 8; після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 (том 1 а. с. 8).

Із технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_2 вбачається, що його власником був ОСОБА_7 , потім став ОСОБА_2 ; рік побудови житлового будинку 1992 (том 1 а. с. 9-13).

Згідно договору дарування, посвідченого Тульчинською державною нотаріальною конторою 10 лютого 1993 року, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на присадибній земельній ділянці площею 10 000 кв. м. На цій земельній ділянці розташований один одноповерховий цегляний будинок жилою площею 52,3 кв. м., який позначений літерою «А», веранда «а», вхідний майданчик «а-1», гараж «Б» (том 1 а. с. 11-12).

Згідно акту опису майна від 13 квітня 2016 року, складеного комісією виконавчого комітету Тульчинської міської ради, яким описано майно, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 та придбане за час подружнього життя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . В перелік включено майно: стіл розкладний, 1987 року випуску; стільці м`які 4 штуки, 2009 року випуску; м`який спальний куток (диван, 2 крісла), 2009 року; люстра в спальній кімнаті на 5 ламп, 2009 року; занавіски тюлеві в спальній кімнаті 2 штуки, 2009 року; карниз в спальній кімнаті 2 штуки, 2009 року; жалюзі горизонтальні в спальній кімнаті 2 штуки, 2009 року; палас 2,40 х 4,00, 2009 року; пральна машина «Вірпул» (не працює), 2008 року; килимова доріжка для коридора 1,50 х 3,70, 2009 року; металева драбина 2,85, 1998 року; шафа трьохстворчата з антресолями (спальня 2), 1997 року; диван (спальня 2), 1988 року; диван (спальня 2), 1997 року; крісла розкладні 2 шт. (спальня 2), 1993 року; килими 3 шт. (спальня 2), 1992, 1986, 1990 року; тумбочка біля ліжка (спальня 2), 1992 року; ліжка полуторні 2 шт. (спальня 3), 1988 року; шафа трьохстворчата з антресолями (спальня 3), 1988 року; тумбочки біля ліжка 2 шт. (спальня3), 1988 року; тюлева занавіска (спальня 3), 2014 року; штори 2 шт. (спальня 3), 2008 року; килимова доріжка 1,50 х 3,00, 2014 року; пилосос, 2003 року; трильяж (спальня 3), 1988 року; диван (вітальня), 2006 року; стінка вітальні, 1989 року; стіл розкладний (вітальня),1989 року; стільці тверді 6 шт.(вітальня), 1987 року; телевізор «GRUNDIC», 1990 року; палас вітальні 5,00 х 3,50, 2006 року; люстра вітальні, 2014 року; занавіска вітальні, 2006 року; карниз вітальні, 2006 року; пральна машина «Веко», 2009 року; кухонна стінка (4 навіс., 3 тумбочки), 1996 року; котел опалювальний газовий «Данко», 2002 року; витяжка кухонна, 2008 року; газова колонка, 2008 року; холодильник «Снайге», 2003 року; газова плита, 1987 року; мікрохвильова піч, 2011 року; котел твердопаливний, 1988 року; станція водопостачання, 2010; морозильна камера «ВЕКО», 2012 року; стінка в прихожу, 1989 року; автоклав, 2006 року; литі диски з резиною 4 штуки, 1980 року; шланг червоний для поливу, 2014 року. Акт підписаний комісією і власниками майна: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (том 1 а. с. 15).

Згідно копії реєстраційної картки транспортного засобу, наданої суду станом на 26 квітня 2016 року, за ОСОБА_2 із 06 січня 2009 року зареєстрований транспортний засіб автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (том 1 а. с. 17).

Із довідки № 2139 виданої 15 квітня 2011 року виконавчим комітетом Тульчинської міської ради, вбачається, що згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради № 10 від 11 січня 1990 року територія села Завалля (земля Кинашівської ради) відійшла до міста Тульчина. Будинок АДРЕСА_3 згідно даних адресної книги міста Тульчина рахується під номером АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 18).

Довідка № 2144, видана 29 липня 2011 року виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 31 березня 1988 року (том 1 а. с. 19).

Рішенням 5 скликання 19 сесії Тульчинської міської ради від 27 грудня 2007 року передано безкоштовно у власність земельну ділянку, що знаходиться в користуванні громадян міста із видачею Державного акта на право власності на землю: земельну ділянку загальною площею 0,1036 га по АДРЕСА_1 , в тому числі 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,0036 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 (том 1 а. с. 22).

В 1996 році оформлено робочий проект по газифікації будинку АДРЕСА_2 , замовник ОСОБА_2 (том 1 а. с. 23-25) і у 1999 році підписаний договір № 1206 купівлі-продажу природного газу населенню між продавцем ДК «Торговий дім «Газ України» і споживачем ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 26).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2011 року, встановлено, що ОСОБА_1 з 25 грудня 1987 року по 29 грудня 1992 року проживає в будинку АДРЕСА_1 (бувша АДРЕСА_3 , яка з 08 серпня 1989 року на підставі Указу президії Верховної ради УРСР за № 396 від 08 серпня 1989 року включена в смугу міста Тульчина Вінницької області) (том 1 а. с. 27).

Копія домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , свідчить про зареєстрованих: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реєстрація сторін проведена з 29 грудня 1992 року (том 1 а. с. 28-30).

Згідно копії робочого проекту по газифікації житлового будинку АДРЕСА_2 , виготовленого в 1996 році на замовлення ОСОБА_2 , будинок був газифікований і установлено відповідне обладнання, за що згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 255 від 08 травня 1996 року замовником сплачено 4 630 000,00 карбованців (том 1 а. с. 23-25, 137, 138-142).

Згідно копії зміни до робочого проекту № 61 від 23 лютого 2011 року по газифікації житлового будинку АДРЕСА_4 , замовником якого є ОСОБА_2 , зміни вносилися у зв`язку із установкою додаткового газового обладнання і винесенням газового лічильника назовні. За пуск газу, погодження, технічні умови, проект (зміни), монтаж ОСОБА_2 було сплачено в загальному 768, 16 грн., що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 9849 від 21 лютого 2011 року, № 10122 від 01 березня 2011 року, № 9827 і № 9855 від 21 лютого 2011 року (том 1 а. с. 132-133, 134-136).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання: 1) яка дійсна (реальна) вартість будинку по АДРЕСА_1 станом на лютий місяць 1993 року?, 2) яка дійсна (реальна) вартість будинку станом на даний час?, 3) які будівельні роботи були виконані в житловому будинку і господарських будівлях за період після лютого 1993 року по даний час і яка вартість таких будівельних робіт?, 4) чи можливий з технічної точки зору, і в яких варіантах, поділ будинку в натурі на 1/2 та на 1/2 частини? Якщо такий поділ неможливий, то які є варіанти поділу в частках, близьких до 1/2 та 1/2 , і який розмір компенсації співвласникові, частка якого після поділу буде меншою за його частку?, 5) які саме будівельні роботи необхідно виконати для розділу будинку на 1/2 і 1/2 частини? 6) яка вартість таких будівельних робіт? (том 1 а. с. 77-78).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання: яка вартість автомобіля ВАЗ 21093, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ? (том 1 а. с. 79).

Згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 5/Е/16 від 27 червня 2016 року, розрахункова вартість легкового автомобіля ВАЗ-21095, 1997 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням технічного стану та пробігу, станом на час проведення експертизи становить 30 751,60 грн. (том 1 а. с. 86-93, 94-102).

Згідно висновку експерта № 403 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 23 червня 2018 року, по першому питанню надана відповідь про те, що експертом не вбачається за можливе визначити ринкову вартість житлового будинку АДРЕСА_1 ; по другому питанню: ринкова вартість будинку станом на час дослідження визначена за порівняльним підходом і складає 519 000,00 грн.; по третьому питанню: вартість будівельних і ремонтно-будівельних робіт у будинку проведених після лютого 1993 року в цінах станом на час проведення дослідження становить 397 703,02 грн.; по четвертому питанню: 1/2 частка будинку складає 48,55 кв. м. (97,1 х 1/2) від загальної площі приміщень будинку літ. «А» з верандою літ. «а», без самочинно збудованого тамбуру літ. «а2»; виділити в натурі по 1/2 частині співвласникам без відступу від даних часток, не вбачається за можливе; провести розподіл цього будинку максимально наближено до часток його співвласників можливо тільки при умові зміни існуючих планувальних рішень; по четвертому-п`ятому питанню: ремонтно-будівельні роботи, які необхідно провести при першому варіанті поділу будинку: закласти дверний отвір між коридором 1-1 і кімнатою 1-9, закласти дверний отвір між кімнатою 1-3 і кімнатою 1-9, влаштувати дверний отвір між кухнею 1-3 і кімнатою 1-2; вартість ремонтно-будівельних робіт (додаток 7, 8, 9) при першому варіанті поділу будинку становить 12 704,87 грн.; ремонтно-будівельні роботи, які необхідно провести при другому варіанті поділу будинку: закласти дверний отвір між коридором 1-1 і кімнатою 1-10, влаштувати дверний отвір між кімнатою 1-9 і кімнатою 1-10, влаштувати перегородку у кімнаті 1-9; вартість ремонтно-будівельних робіт (додаток 10, 11, 12) при другому варіанті поділу будинку становить 9352,86 грн.; ремонтно-будівельні роботи, які необхідно провести при третьому варіанті поділу будинку: закласти дверний отвір між коридором 1-1 і кімнатою 1-9; вартість ремонтно-будівельних робіт (додаток 13, 14, 15) при третьому варіанті поділу будинку становить 5568,29 грн. (том 2 а. с. 1-21, додатки 22-98).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , призначено по справі додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон» та на вирішення якої поставлено питання: яка дійсна (реальна) вартість будинку по АДРЕСА_1 станом на лютий місяць 1993 року? (том 2 а. с. 243-244).

Листом № 139/21 від 08 грудня 2021 року ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон» ухвалу суду про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи повернула без виконання у зв`язку з тим, що завершені трудові відносини із експертом з відповідної спеціальності (том 3 а. с. 9).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , призначено по справі додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення КНДІСЕ та на вирішення якої поставлено питання: 1) яка дійсна (реальна) вартість будинку по АДРЕСА_1 станом на лютий місяць 1993 року? (том 3 а. с. 34-35).

Листом № 1146/2525/22-21/21 від 03 серпня 2022 року Вінницьке відділення КНДІСЕ ухвалу суду про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи повернуло без виконання на підставі листа Тульчинського районного суду Вінницької області за № 148/1246/16-ц/3204/2022 від 19 липня 2022 року про відсутність додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи (том 3 а. с. 43).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині поділу спільного майна подружжя, яким є автомобіль ВАЗ-21093, суд першої інстанції виходив із того, що сторони дійшли згоди, щоб автомобіль залишився ОСОБА_2 , який сплатить ОСОБА_1 половину його вартості в сумі 15 375,80 грн., визначеної висновком експерта № 5/Е-16 від 27 вересня 2016 року, відповідно до якого розрахункова вартість автомобіля станом на час проведення експертизи складала 30 751,60 грн.

В цій частині рішення суду не оскаржено відповідачем ОСОБА_2 і апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 також не містить доводів щодо незаконності судового рішення в частині поділу спірного автомобіля.

Тому з урахуванням положень частин 1-3 статті 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не переглядається, при цьому враховані вимоги частини 4 статті 367 ЦПК України, оскільки при розгляді справи не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та не встановлено порушень норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання будинку спільною власністю подружжя і його поділ та про поділ спільного майна подружжя і у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із такого. Позивачем ОСОБА_1 її позов про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, де частки співвласників є рівними, та його поділ, не доведений і позивачем у належний спосіб не надано і належними й допустимими доказами не підтверджено суму, на яку збільшилася вартість спірного будинку. Проведення подружжям ремонтно-будівельних робіт будинку, що належить іншому з них, не може бути достатньою підставою для визнання такого будинку спільною власністю подружжя, тому суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для застосування положень статті 62 СК України з метою визнання спірного будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А участь члена сім`ї власника будинку у ремонті житла може бути підставою для відшкодування витрат на будівництво і ремонт, якщо допомога була не безоплатною і її розмір перевищував обов`язок щодо участі у витратах на утримання будинку та його ремонт, виходячи із обов`язку всіх дорослих членів сім`ї в частині піклування про підтримання житла, в якому вони проживають на правах членів сім`ї, у належному стані, а при перевищенні такого свого обов`язку, вони мають право на відшкодування понесених ними затрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2 про поділ рухомого майна, крім автомобіля, суд першої інстанції виходив із вимог статті 78 ЦПК України щодо допустимості доказів, відповідно до якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, вказавши на те, що сторони, будучи позивачами кожен із них за своїм позовом про поділ рухомого майна, не дійшли між собою згоди щодо вартості одного й того ж майна, яке кожен із них просив поділити, зазначивши кожен свою вартість спірного майна, що підлягає поділу, яка істотно відрізняється між собою, при цьому сторони не заявляли клопотання про проведення товарознавчої експертизи щодо визначення вартості меблів предметів інтер`єру, побутової техніки, опалювальних приладів, станції водопостачання, автоклаву, литих дисків із резиною, шланга поливального, а суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість даних речей.

Апеляційний суд вважає за можливе частково погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як встановлено по справі, спірне майно, яким є житловий будинок, придбано подаровано відповідачу-позивачу по справі ОСОБА_2 у 1993 році, тобто до 2004 року до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному із подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний із подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до статті 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15, суди, розглядаючи позови пов`язані із спільною власністю громадян, повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власність є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське господарство), якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власність (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі її зі спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами КпШС України. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

Судом встановлено, що спірний будинок одержаний під час шлюбу відповідачем-позивачем ОСОБА_2 в дар у 1993 році, тому цей будинок є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Звернувшись до суду із позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати спірний будинок спільною власністю подружжя, де частки співвласників є рівними (том 1 а. с. 2-5, том 2 а. с. 115).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 не зазначала про те, що при отриманні в дар одним із подружжя чоловіком ОСОБА_2 житлового будинку, було укладено між подружжям письмову угоду про те, що цей будинок є спільною сумісною власністю подружжя із рівністю часток у будинку, та відповідних доказів не зазначила і не надала.

Розмір часток кожного із подружжя не був визначений сторонами, що вбачається із встановлених по справі обставин, у тому числі із пояснень позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 .

Тому розмір часток кожного із сторін визначатиметься ступенем кожного із подружжя його участі працею і коштами у створенні такої спільної власності.

Статтею 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 1). Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2).

Зі змісту зазначеної статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Отже має враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, без його капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що стаття 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність у дар.

Аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду цивільної справи № 214/6174/15 у постанові від 22 вересня 2020 року.

Звернувшись до суду із вимогою про визнання будинку спільною власністю подружжя, ОСОБА_1 мала довести, що збільшення вартості майна житлового будинку, є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

У своєму позові позивач вказувала про збільшення цінності спірного будинку за період шлюбу внаслідок трудових і грошових затрат, проте вона не довела таких обставин належними, допустимими і достатніми доказами конкретно визначеного розміру частки, яка належить їй відповідно до її участі працею та коштами у створенні спільної власності, виходячи із визначеної на свій погляд абстрактної частки в розмірі 1/2 та обмежившись лише своїми міркуваннями про рівність часток у спільній частковій власності, оскільки при цьому також не довела, що спірний будинок перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, суд першої інстанції не застосував роз`яснення, надані у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», не застосував ті положення, які повинен був застосувати відповідно до цієї постанови та не прийняв до уваги пояснення свідків, які засвідчили кількість проведених ремонтно-будівельних робіт, фактичний стан житлового будинку на дату вчинення дарування на ім`я відповідача по справі і на дату розгляду справи в суді, коли існував фактично зовсім інший будинок з іншою вартістю та іншими якісними показниками. Посилання позивача на висновок судової експертизи є безпідставним, оскільки перед експертами не ставилося і ними не вирішувалося питання та, відповідно, не надавався висновок про розмір частки позивача у спільній власності з урахуванням ступеню її участі працею й коштами у створенні такої спільної власності. Такі докази як покази свідків щодо встановлення таких зазначених позивачем обставин у цьому випадку, не можуть бути визнані як належними і допустимими доказами.

Судом встановлено, що письмова угода між подружжям про створення спільної сумісної власності на майно, яким є житловий будинок, ними не укладалася, тому при поділі майна розмір часток позивача у такому майні має визначатися у відповідності із поданими нею доказами про ступінь її трудової участі працею чи коштами у придбанні цього майна.

З урахуванням того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами створення нею разом із відповідачем ОСОБА_2 спільної сумісної власності на майно, яким є житловий будинок, де частки співвласників є рівними, її позовні вимоги про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , де частки є рівними, відповідно до яких будинок підлягає саме такому поділу, про який просила позивач, до задоволення не підлягають, тому висновки суду в цій частині про відмову у задоволенні позову є обґрунтованими і законними.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що суд не придав значення тому факту, що договором дарування будинку на ім`я відповідача ОСОБА_2 була визначена первинна вартість цього будинку на час дарування, а саме 15 000,00 крб. та інвентаризаційна вартість 10 903,00 крб., які позивач вважає тією первинною вартістю будинку, які суд повинен був взяти за основу, а також те, що суд не здійснив порівняння технічних паспортів будинку: старого і нового, де було б видно, що в даному випадку є зовсім різні житлові будинки; той будинок, що є на даний час, побудований саме завдяки спільній праці та спільним коштам подружжя, які є сторонами по справі і що суд залишив поза увагою ті поліпшення в будинку, які були здійснені за часи спільного проживання і не прийняв відносно них жодних рішень, а їх наявність підтверджується висновками експертиз та аналізом технічної документації на житловий будинок.

Також ці доводи спростовуються тим, що такі наведені позивачем обставини мають бути підтверджені певними засобами доказування, а не будь-якими іншими засобами доказування, тобто, що надані позивачем докази повинні відповідати вимогам допустимості доказів, що визначено статтею 78 ЦПК України, проте зазначені та надані позивачем ОСОБА_1 докази таким критеріям не відповідають.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині поділу рухомого майна, придбаного подружжям у період шлюбу, апеляційний суд вважає, що в цій частині оскаржуване позивачем-відповідачем рішення суду є законним та не підлягає скасуванню лише щодо поділу автомобіля, а в частині відмови в поділі іншого рухомого майна, рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

По справі встановлено, що сторони в період шлюбу 06 січня 2009 року, придбали та зареєстрували за власником ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ-21093 державний номерний знак НОМЕР_1 (том 1 а. с. 17).

Інше рухоме майно подружжя було наявне у нього на час подачі позову 09 червня 2016 року (том 1 а. с. 2) і зустрічного позову 17 серпня 2016 року (том 1 а. с. 59) та складається із майна перерахованого в акті опису майна від 13 квітня 2016 року (том 1 а. с. 15).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2).

Згідно із частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України).

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пунктах 22-25 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи із з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 324 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби та інше рухоме майно.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 5/Е/16 від 29 вересня 2016 року, розрахункова вартість легкового автомобіля ВАЗ-21093, 1997 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням технічного стану та пробігу, станом на час проведення експертизи 30 751,60 грн. (том 1 а. с. 87-102).

З огляду на такі встановлені обставини справи та з урахуванням вимог норм матеріального права, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про поділ рухомого майна подружжя, яким є автомобіль ВАЗ-21093 державний номерний знак НОМЕР_1 .

Кожною із сторін і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги про поділ рухомого майна подружжя, до переліку якого включено одне і те ж саме майно з урахуванням наданого комісією виконавчого комітету Тульчинської міської ради акту опису майна подружжя від 13 квітня 2016 року. До цього акту опису включено 49 найменувань майна із описом кількості майна, року його випуску і приміткою у вигляді розміру майна чи місця його знаходження у будинку. Вартість майна в акті опису комісією не зазначена (том 1 а. с. 15).

Позивач ОСОБА_1 просила поділити описане майно в натурі, визначивши вартість його на свій погляд, вказавши загальну суму вартості майна в розмірі 128 220,00 грн. і при поділі просила виділити їй конкретно визначене майно на суму 64 550,00 грн., а відповідачу виділити майна на суму 63 670,00 грн., стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію за різницю в частках у спільному майні в розмірі 440,00 грн. (том 1 а. с. 4).

Відповідач ОСОБА_2 не погодившись із такими позовними вимогами позивача ОСОБА_1 , подав зустрічний позов, яким також просив поділити те ж саме конкретно визначене майно в натурі, при цьому вартість його визначив на свій розсуд в загальній сумі 60 510,00 грн., включивши до переліку самостійно і без доказово електроплиту вартістю 6500,00 грн. Просив виділити йому в натурі майно, до переліку якого включив інше майно, ніж просила позивач ОСОБА_1 , на загальну суму 29 380,00 грн., а відповідачу ОСОБА_1 виділити майно на суму 31 130,00 грн. (том 1 а. с. 60-61).

Із матеріалів справи вбачається, що кожна із сторін, будучи позивачем по своєму позову, не узгодили між собою вартість рухомого майне, яке підлягає поділу та не визначили у встановленому порядку дійсну вартість цього майна.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні таких заявлених вимог у позові і у зустрічному позові саме за таких підстав.

За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина 3).

Згідно частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 5 цієї статті 12 ЦПК України зобов`язує суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керувати ходом судового процесу; роз`яснити у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не виконав вимог зазначеного процесуального закону та ходом судового процесу належним чином не керував; не роз`яснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, необхідність в чому була та не роз`яснив учасникам справи наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій; та, відповідно, не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Так судом не роз`яснено сторонам можливості визначення вартості спірного майна за погодженням між ними, а при відсутності такої згоди виходячи із дійсної вартості цього майна.

При розгляді апеляційної скарги судом апеляційної інстанції надавався сторонам строк з метою визначення погодженої сторонами вартості майна, що підлягає поділу, проте згоди в цьому питанні сторони не дійшли.

В цьому випадку апеляційний суд вважає за можливе при реальному поділі спірного рухомого майна, виходити із варіанту та вартості майна, зазначеного позивачем ОСОБА_1 , зваживши на те, що кожна із сторін заявила свої позовні вимоги про поділ абсолютно однакового майна і при цьому просила поділити майно в натурі, а не його вартість, та що грошова компенсація за різницю в долях є зовсім незначною; що вирішення даного спору між сторонами затягнулося у часі, так як справа більше 6-ти років не знаходила свого вирішення у суді першої інстанції; що спірне майно перебуває у постійній експлуатації та знецінюється у своїй вартості; більшість майна перебуває у користуванні понад 20-років, є майно, що перебуває у користуванні понад 10-ть років та понад 30-ть років, що свідчить про його невелику залишкову вартість; що відповідач ОСОБА_2 не погодився із зазначеною позивачем ОСОБА_1 вартістю спільного майна, що підлягає поділу, подав свій зустрічний позов, в якому сам визначив вартість майна і при цьому заперечуючи вказану ОСОБА_1 вартість майна, і будучи позивачем по зустрічному позову, як на підставу своїх заперечень, не заявляв клопотання про визначення дійсної вартості спірного майна шляхом призначення товарознавчої експертизи, та заперечуючи запропонований ОСОБА_1 варіант поділу майна в натурі, не навів своїх доводів та не підтвердив їх належними доказами щодо безпідставності варіанту ОСОБА_1 і обґрунтованості запропонованого ним варіанту поділу спільного рухомого майна. Також враховано, що позивача-відповідач ОСОБА_1 проживає у спірному будинку і таке майно як: котли опалювальні, станція водопостачання тощо необхідні для повноцінного користування жилим будинком.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга позивача-відповідача ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення із скасуванням рішення суду в частині поділу іншого рухомого майна, крім автомобіля, та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позову в цій частині, а в іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягав застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року в частині поділу рухомого майна, крім автомобіля ВАЗ-21093, 1997 року випуску, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного рухомого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Поділити спільне рухоме майно подружжя, виділивши в натурі позивачу ОСОБА_1 майно:

- м`який спальний куток вартістю 7000,00 грн.;

- палас 2200,00 грн.;

- килим 1 шт. 1300,00 грн.;

- ліжко полуторне одне 1000,00 грн.;

- шафу трьохстворчату з антресолями 2000,00 грн.;

- тумбочку біля ліжка одну -600,00 грн.;

- тюлеву занавіску 500,00 грн.;

- трильяж 1500,00 грн.;

- стінку вітальні 7000,00 грн.;

- стіл розкладний 2000,00 грн.;

- палас вітальні 6000,00 грн.;

- люстру вітальні 2000,00 грн.;

- карниз вітальні 400,00 грн.;

- пральну машину «Веко» - 5500,00 грн.;

- котел опалювальний газовий «Данко» - 5000,00 грн.;

- газову колонку 2500,00 грн.;

- газову плиту 2800,00 грн.;

- котел опалювальний твердопаливний 6000,00 грн.;

- станцію водопостачання 2000,00 грн.;

- морозильну камеру «ВЕКО» - 7000,00 грн.;

- шланг поливальний 250,00 грн., на загальну суму 64 550,00 грн.

Виділити ОСОБА_2 майно:

- стіл розкладний вартістю 2000,00 грн.;

- стільці м`які 4 шт. на суму 2400,00 грн.;

- люстру в спальній кімнаті 1400,00 грн.;

- занавіски тюлеві в спальній кімнаті 2 шт. на суму 1500,00 грн.;

- карниз в спальній кімнаті 2 шт. на суму 800,00 грн.;

- жалюзі горизонтальні в спальній кімнаті 2 шт. на суму 1300,00 грн.;

- пральну машину «Вірпул» - 3000,00 грн.;

- килимову доріжку для коридора 670,00 грн.;

- металеву драбину 500,00 грн.;

- шафу трьохстворчату з антресолями 2000,00 грн.;

- диван 2000,00 грн.;

- диван 2000,00 грн.;

- крісла розкладні 2 шт. на суму 3000,00 грн.;

- килими 2 штуки на суму 2300,00 грн.;

- тумбочку біля ліжка 500,00 грн.;

- ліжко полуторне одне 1000,00 грн.;

- тумбочку біля ліжка одну 600,00 грн.;

- штори 2 шт. на суму 600,00 грн.;

- килимову доріжку 1200,00 грн.;

- пилосос 2000,00 грн.;

- диван 7000,00 грн.;

- стільці тверді 6 шт. на суму 1200,00 грн.;

- телевізор «GRUNDIC» - 4000,00 грн.;

- занавіска вітальні 1000,00 грн.;

- кухонну стінку 2500,00 грн.;

- витяжку кухонну 1000,00 грн.;

- холодильник «Снайге» - 8000,00 грн.;

- мікрохвильову піч 1500,00 грн.;

- стінку в прихожу 2000,00 грн.;

- автоклав 700,00 грн.;

- литі диски з резиною 4 шт. на суму 4000,00 грн., на загальну суму 63 670,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 440,00 грн. за різницю у вартості майна (64550 - 63670 = 880 : 2=440).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин

Повний текст судового рішення складено 05 січня 2023 року