02.03.2023 Провадження по справі № 2/940/16/23
Справа № 940/1189/21

РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Студінської Д.В.

представника позивача адвоката Косінцева К.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Неживка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь: 147887,07 грн. матеріальних збитків з урахуванням виплати страхової компанії, але з урахуванням франшизи, з яких: 145387,07 грн. вартість відновленого ремонту, 2500,00 грн. франшиза за полісом ОСАГО; моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у сумі 30000,00 грн.; судові витрати у розмірі 24886,87 грн., з яких: 908,00 грн. витрати по сплаті судового збору немайнового характеру, 1478,87 грн. витрати по сплаті судового збору майнового характеру, 2500,00 грн. витрати з оцінки вартості матеріального збитку, 20000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що 17 квітня 2021 року о 16 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Київська, 2В в с. Гатне Фастівського (Києво-Святошинського) району Київської області, рухаючись по парковці гіпермаркету «МегаМаркет», на рівнозначному перехресті не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався до нього з правого боку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів; при зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, п. 16.12 Правил дорожнього руху України України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за скоєння вказаного ДТП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Оскільки, на момент ДТП відповідач мав діючий поліс ОСАГО АТ «СГ «ТАС» позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» для отримання страхового відшкодування.

АТ «СГ «ТАС» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 82500,00 грн. з вирахуванням франшизи у розмірі 2500,00 грн.

Зазначена сума є значно меншою, ніж розмір заподіяного матеріального збитку.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку за № 204/04-21 від 29.04.2021 року, вартість відновленого ремонту складає 230387,07 грн.

Отже, з урахуванням права на отримання страхового відшкодування від АТ «СГ «ТАС» в сумі 82500,00 грн., за твердженням позивача відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 147887,07 грн. (230387,07 грн. 82500,00 грн.).

Крім того, у зв`язку із ДТП позивач зазнав моральних страждань через пошкодження автомобіля, оскільки є фізичною особою підприємцем та змушений постійно їздити до різних віддалених куточків країни з метою виконання своїх обов`язків. Також від пригніченого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали крім самого позивача і члени його родини, що призвело до розладу стосунків у родині позивача. Відтак, позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 07.10.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.12.2021 року за клопотанням відповідача призначено у справі судову товарознавчу експертизу автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 18.05.2022 року поновлено провадження у справі для вирішення питання про надання експерту додаткових матеріалів для проведення експертизи.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.06.2022 року клопотання судового експерта та представника відповідача задоволено частково та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 03.10.2022 року після проведення експертизи поновлено провадження у справі зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Косінцев К.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Неживок І.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Зокрема, визнали позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків, з урахуванням висновку судової товарознавчої експертизи, у сумі 69467,34 грн. Крім того, частково визнали позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а саме у розмірі 5000,00 грн. Водночас, щодо витрат на професійну правничу допомогу, просили зменшити розмір цих витрат до 7000,00 грн.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що 17 квітня 2021 року о 16 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Київська, 2В в с. Гатне Фастівського (Києво-Святошинського) району Київської області, рухаючись по парковці гіпермаркету «МегаМаркет», на рівнозначному перехресті не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався до нього з правого боку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів; при зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, п. 16.12 Правил дорожнього руху України України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, що підтверджується копією постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2021 року, яка набрала законної сили (а. с. 11).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АР № 9235184 і страховик на виконання свої обов`язків виплатив позивачу ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 82500,00 грн. з вирахуванням франшизи у розмірі 2500,00 грн. (а. с. 14-15).

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 204/04-21 від 26 квітня 2021 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 230387,07 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ 123266,04 грн., вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 108057,50 грн. (а. с. 16-42).

Згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 08 вересня 2022 року № СЕ-19-21/42916-ТВ, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 17.04.2021 року складала 91549,91 грн., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 17.04.2021 року складала 158571,25 грн. (а. с. 153-172).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно із статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17.

Суд встановив, що відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_2 .

Позивач отримав від страховика суму страхового відшкодування у розмірі 82500,00 грн.

Ці обставини визнаються сторонами і виходячи з норм ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_1 частково визнав позовні вимоги позивача у частині стягнення з нього на користь позивача відшкодування спричинених збитків, зокрема витрат, необхідних для відновлення транспортного засобу, у сумі 69467,34 грн.

Крім того, враховуючи, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 204/04-21 від 26 квітня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 230387,07 грн., а згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 08 вересня 2022 року № СЕ-19-21/42916-ТВ вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 17.04.2021 року складала 158571,25 грн., та з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат по здійсненню ремонту автомобіля позивача, суд вважає доцільним брати до уваги саме вартість відновлювального ремонту на підставі висновку судового експерта від 08 вересня 2022 року № СЕ-19-21/42916-ТВ.

Так, у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 Верховний Суд зазначив: «Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля». Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що: «звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати».

Також суд вважає слушними доводи відповідача про те, що фактично виплата страхового відшкодування мала б становити 89049,91 грн., а саме у розмірі вартості матеріального збитку, визначеного на підставі висновку експерта 91549,91 за мінусом франшизи у сумі 2500,00 грн. Між тим, сума фактичного страхового відшкодування була меншою на 6549,91 грн., однак це не є підставою для стягнення вказаних коштів з відповідача.

Відтак, оскільки дійсна вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 158517,25 грн., відповідач повинен сплатити позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля (158517,25 грн.) та належною до виплати сумою страхового відшкодування (89049,91 грн.), що становить 69467,34 грн.

Крім цього, позивачем були понесені витрати з оцінки вартості матеріального збитку в сумі 2500,00 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди, то суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з пунктами 3, 5 та 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, матеріалами справи встановлено, що внаслідок винних дій відповідача при керуванні джерелом підвищеної небезпеки було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 . У зв`язку з цим, позивач зазнав моральних страждань, оскільки є фізичною особою підприємцем та змушений постійно їздити до різних віддалених куточків країни з метою виконання своїх обов`язків. Також від пригніченого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали крім самого позивача і члени його родини, що призвело до розладу стосунків у родині позивача.

Визначаючи розмір шкоди, суд враховує, що відсутність особистого транспорту потребує від позивача докладання додаткових зусиль для організації свого побуту, роботи та повсякденного життя.

Отже, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, позбавлення його можливості реалізації споживчих властивостей автомобіля для задоволення власних потреб, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, в тому числі необхідності докладання додаткових зусиль для організації повсякденного життя, суд визначає розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу відповідачем у розмірі 15000 гривень, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Водночас, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. суд вважає надмірними та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Отже, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, досліджені докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у виді судового збору майнового характеру у сумі 1478,87 грн. та немайнового характеру у сумі 908,00 грн.

Оскільки, у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема у сумі 69467,34 грн., що становить 46,97% від заявленої позивачем суми 147887,07 грн., та моральної шкоди у сумі 15000,00 грн., що становить 50% від заявленої позивачем суми 30000,00 грн., відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 1148,62 грн. (694,62 грн. + 454,00 грн.).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Косінцев К.В. надав копії: договору про надання правової допомоги, укладеного 23 липня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Косінцевим К.В.; детального опису робіт за надану правову допомогу; акту про прийняття-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 23 липня 2021 року; квитанції про сплату ОСОБА_2 20000,00 грн.; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордеру на надання правничої (правої) допомоги від 17.09.2021 року; рішення № 13/1/7 про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (а. с . 44-52).

Разом з тим, представник відповідача адвокат Неживок І.В., з урахуванням ціни позову, складності справи, просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 7000,00 грн.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, беручи до уваги положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду, виходячи із критерію розумності розміру адвокатських витрат, враховуючи обставини, складність та категорію справи, а також, що позовні вимоги задоволено частково, та наявність клопотання представника відповідача адвоката Неживка І.В. щодо зменшення розміру цих витрат, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 10000,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 59 Конституції України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтями 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , матеріальні збитки у сумі 69467,34 грн., витрати з оцінки вартості матеріального збитку в сумі 2500,00 грн., а всього - 71967 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім) гривень 34 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , моральну шкоду у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору 1148 (одна тисяча сто сорок вісім) гривень 62 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

У решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 07.03.2023 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК