ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року

м. Харків

Справа № 638/1490/21

Провадження № 22-ц/818/288/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді Маміної О.В.,

суддів - Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря Гармаш К.В., Сізонової О.О.,

сторони справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2

третя особа - Третя Харківська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності,-

у с т а н о в и в:

03 лютого 2021 року ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , та за заповітом після смерті матері, ОСОБА_5 .

03 березня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому просив визнати факт сумісного проживання його з батьком ОСОБА_2 з 2011 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ним права власності на 5/24 частини квартири в порядку спадкування за заповітом (а.с.41 т.1)

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя Харківська державна нотаріальна контора - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_5 . В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання за ним права власності на 5/24 частини квартири в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що предметом спору в даній справі є квартира АДРЕСА_2 . Звертаючись до суду ОСОБА_1 просила визнати за нею 3/4 частини квартири в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 та за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 . Проте суд задовольнив вимоги позивачки визнавши за нею право власності на частину, таким чином порушив норми матеріального і процесуального права.

На час відкриття спадщини позивачка не мешкала разом з батьком та матір`ю. Доказів прийняття спадщини суду позивачка не надала.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у позивача були наявні причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для подачі заяви про прийняття спадщини. Проте суд вважав недоцільним вирішувати питання про надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки з постанови про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину вбачається, що причиною відмови став той факт, що місцем смерті спадкодавців є ОСОБА_7 республіка Німеччина, тож вирішити питання про видачу свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку було неможливо. Крім того, відсутність позовної вимоги про надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини не є підставою для відмови у позові про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за умови поважності причин пропуску такого строку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд виходив із того, що ним не доведено факту його проживання разом із батьком на час смерті останнього. Крім того, позивач не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом строк.

Судова колегія вважає, що такі висновки не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 на момент смерті проживав у місті Ганновер, Федеративна республіка Німеччина, разом з дружиною, ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_4 залишив заповіт, за яким залишив все належне йому майно синові, ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_5 , оскільки проживала разом із своїм чоловіком на час його смерті, а також у встановлений законом строк подала заяву до нотаріальної контори.

Інші спадкоємці у визначений законом строк не вчинили дій, направлених на прийняття спадщини.

Постановою Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори від 17 січня 2019 року представнику ОСОБА_1 ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Ганновер, Федеративна республіка Німеччина.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, за яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 06.08.2020 року та ОСОБА_1 17.11.2020 року.

Постановою Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори від 26 січня 2021 року представнику ОСОБА_1 ОСОБА_6 26 січня 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 відмовлено.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі Свідоцтва про право власності, р.№1-96-74259-С-2 від 31.05.1996, квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачене, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька та після смерті матері за заповітом.

З матеріалів справи убачається, що батько сторін ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка із заявою про прийняття спадщини звернулась 17.01.2019 року, тобто після спливу встановленого законом строку. Мати сторін ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась 17.11.2020 також із пропуском строку, встановленого законом.

Таким чином, що ОСОБА_1 не є такою, що у встановлений законом строк та спосіб прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 .

З вимогами про надання додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 не зверталась.

Визнаючи за позивачкою ОСОБА_1 право власності в порядку, суд виходив із наявності поважних причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, що не входить до предмета доказування у даній справі.

Натомість такі висновки суду не відповідають вимогам закону. Як зазначено вище, законом передбачено право спадкоємця прийняти або неприйняти спадщину. При цьому спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час його смерті має подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому закон (ст. 1272 ЦК України) надає право тому із спадкоємців, хто своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини з поважних причин, звернутися до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином обов`язковою умовою для визнання права на спадкове майно є прийняття спадкоємцем спадщини. І законом не передбачено іншого порядку її прийняття, ніж встановлений ст.ст. 1268, 1269 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи позивачка ОСОБА_1 , не проживала зі спадкодавцями на момент їх смерті, подала заяву про прийняття спадщини, після спливу встановленого законом 6 місячного строку.

Із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 не зверталась.

Таким чином спадщину після смерті батька та матері ОСОБА_1 не прийняла.

Вирішення питання про визнання права на спадкове майно, без вирішення питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є передчасним.

Тому рішення суду у зазначеній частині підлягає скасуванню, з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання його з батьком на час смерті спадкодавця, судова колегія зазначає наступне.

Батько сторін ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ганновер. На час смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою АДРЕСА_3 .

Адресою проживання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 відповідно до всіх документів є ФРН м. Гановер Доротеенштрасе, 21.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 , вбачається, що він постійно проживав із дружиною за адресою АДРЕСА_4 , але дуже часто навідувався до батьків, приділяючи час догляду за ними.

В рішенні суду про призначення ОСОБА_2 тимчасовим опікуном матері, ОСОБА_5 , датованому 2016 роком, та в повідомленні від 2017 року зазначено його адресу Доротеенштрасе 21, м. Ганновер.

З довідки Компанії "Medivita GmbH", яка надавала ОСОБА_8 і ОСОБА_5 послуги медичного догляду вбачається, що крім них в квартирі постійно не проживали інші особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивачем з зустрічним позовом не надано.

Із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 ОСОБА_2 не звертався.

Доводи щодо неможливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька, не спростовують висновку суду про відсутність доказів прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Рішення суду в цій частині ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні її позовних вимог. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, та апеляційної інстанції підлягають перерозподілу.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 5359,50 грн, оскільки його апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2694,75 грн. (5359,50/2=2694,75 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2694,75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Маміна

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.