Ухвала

Іменем України

02 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 354/802/13-ц

провадження № 61-1512ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Поляницької сільського ради, Обласного комунального підприємства «Коломийське МБТІ», ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013», ОСОБА_5 , про скасування рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, про визнання права власності на нежитлові будівлі, про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нежитловими будівлями, про заборону вчиняти дії, які можуть порушити право власності на нежитлові будівлі,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яремчанського міського суду перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди та за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Поляницької сільської ради, Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Поляницької сільської ради, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нежитлові будівлі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013» (далі -ТОВ «ЛУК 2013»), яке залучене до справи як третя особа, подало до суду заяву про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалою від 22 серпня 2022 року Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у задоволенні клопотання ТОВ «ЛУК 2013» про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору відмовив.

Позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 у частині визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, про визнання права власності на нежитлові будівлі, про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нежитловими будівлями, про заборону вчиняти дії, які можуть порушити право власності на нежитлові будівлі залишив без розгляду.

Розгляд позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди від 20 жовтня 2013 року продовжив.

На ухвалу суду першої інстанції від 22 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою від 26 грудня 2022 року Івано-Франківський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2022 року скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У січні 2023 року ТОВ «ЛУК 2013» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду та залишити в силі ухвалу місцевого суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи частину позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції керувався тим, що ці вимоги не стосуються предмету спору і за своєю юридичною суттю не є вимогами третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, що суперечить вимогам процесуального законодавства, а є самостійними вимогами, а відтак необхідним є застосування аналогії закону, пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, відповідно до якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи апеляційну скаргу та направляючи справу до місцевого суду для продовження розгляду, правильно керувався тим, що такий висновок суперечить нормам права.

Суд встановив, що у серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсними договори оренди майна готельно-ресторанного та адміністративно-господарського комплексів загальною площею 1 628,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Мотивувала позов тим, що договори оренди укладені без її згоди як другого з подружжя, а також тим, що за договором суперфіція від 27 грудня 2011 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 земельну ділянку в строкове безоплатне спільне користування з метою здійснення суперфіціарієм будівництва та подальшої експлуатації об`єктів нерухомості, згідно з проектом будівництва, на праві спільної сумісної власності в частинах 1/10 суперфіціару та 9/10 суперфіціарію.

12 листопада 2013 року ОСОБА_6 , як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, подав позов до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Поляницької сільської ради, Обласного комунального підприємства «КМ БТІ» (далі - ОКП «КМ БТІ»), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 23 серпня 2012 року № 167-22-2012 в частині оформлення права власності ОСОБА_2 на готельно-ресторанний комплекс в АДРЕСА_1 , визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Поляницької сільської ради від 30 серпня 2012 року, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нежитловими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, які можуть порушити право власності на нежитлові будівлі ОСОБА_6 , визнати недійсним укладений 20 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір оренди приміщень готельно-ресторанного та адміністративно-господарського комплексів.

Ухвалою від 15 листопада 2013 року Яремчанський міський суд Івано-Франківської області об`єднав в одне провадження справу за позовом ОСОБА_4 та за позовом ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Рішенням від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року, Яремчанський міський суд Івано-Франківської області, позов ОСОБА_4 задовольнив частково.

Визнав недійсним договір оренди від 20 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У задоволенні решти позову відмовив.

Позов ОСОБА_1 , як третьої особи із самостійними вимогами, задовольнив в повному обсязі.

Визнав недійсним та скасував рішення Виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 23 серпня 2012 року в частині оформлення права власності ОСОБА_2 на готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1 628,8 кв. м, житловою площею 1 278,3 кв. м, який збудований в 2012 році в АДРЕСА_1 .

Визнав незаконним та скасував свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Поляницької сільської ради від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_1 .

Скасував рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_1 .

Визнав за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: готельно-ресторанний комплекс, зазначений в плані літерою «А», заг. пл. 1 243,2 кв. м, адміністративно-господарський корпус, зазначений в плані літерою «Б», загальною площею 385,6 кв. м, навіс, зазначений в плані літерою «В», навіс, зазначений в плані літерою «Г», альтанку, зазначену в плані літерою «Д», альтанку, зазначену в плані літерою «Е», ворота, зазначені в плані літерами «N» і «N1», огорожу, зазначену в плані літерою «N2», септики, зазначені в плані літерами «N3»-«N9».

Зобов`язав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування і розпорядження нежитловими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 шляхом їх звільнення.

Визнав недійсним договір оренди від 20 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою від 13 липня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 03 грудня 2019 року Яремчанський міський суд Івано-Франківської області позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди залишив без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки до суду.

Ухвалою від 03 грудня 2019 року Яремчанський міський суд Івано-Франківської області залучив до участі у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 , як третіх осіб на стороні відповідача: ТОВ «ЛУК 2013» та ОСОБА_5 .

Під час нового розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов третьої особи ОСОБА_1 подано з порушенням норм процесуального законодавства, оскільки частина позовних вимог третьої особи спрямована на оспорення права власності відповідача на нерухоме майно, яке є предметом договорів оренди, що не було предметом спору між позивачем та відповідачами за первісним позовом.

Мотивував рішення тим, що положеннями статті 195, частини третьої статті 194 ЦПК України визначено, що під час вирішення питання про прийняття позову третьої особи із самостійними вимогами, поданого з порушеннями вимог процесуального законодавства, то такий позов повертається ухвалою суду заявнику.

Однак, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, такий висновок суду суперечить нормам процесуального права.

Підстави залишення позову без розгляду врегульовано положеннями статті 257 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік таких підстав.

Нормами зазначеної статті не передбачено підстав залишення без розгляду позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору після його об`єднання з первісним позовом у зв`язку з тим, що такий позов подано з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у місцевого суду відсутні підстави для залишення позову третьої особи без розгляду, із застосуванням аналогії права.

Також суд апеляційної інстанції правильно висловив думку, щодо необґрунтованого посилання суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 березня 2019 року у справі № 916/3245/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 дійшла висновку, що позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Тому, апеляційний суд правильно зазначив, що вказані висновки зроблено стосовно обґрунтованості відмови у відкритті провадження за позовною заявою третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, а не залишення без розгляду позову третьої особи, який прийнятий до сумісного розгляду з первісним.

Отже, суд апеляційної інстанції, передаючи справу для продовження розгляду, обґрунтовано керувався тим, що оскаржена ухвала в частині залишення частини позовних вимог третьої особи не відповідає нормам процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому, згідно з частиною першою статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частиною першою статті 389, частиною другою статті 390, частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Поляницької сільського ради, Обласного комунального підприємства «Коломийське МБТІ», ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013», ОСОБА_5 , про скасування рішення Виконавчого комітету Поляницької сільської ради, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, про визнання права власності на нежитлові будівлі, про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нежитловими будівлями, про заборону вчиняти дії, які можуть порушити право власності на нежитлові будівлі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська