Справа № 156/207/23
Провадження № 2-о/156/19/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Бахаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Іваничі (за відсутністі сторін) в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

В С Т А Н О В И В :

20.02.2023 до Іваничівського районного суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначає, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою призначення пенсії, звернулась до сервісного центру відділу обслуговування громадян №3 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області. Після чого їй була призначена пенсія за віком. Однак, в лютому 2023 року фахівцем пенсійного фонду в телефонному режимі було повідомлено, що комісією ГУ ПФУ в Волинській області було перевірено її пенсійну справу та встановлено, що в дипломі серії НОМЕР_1 виданому 28.07.1983 російською мовою вказано імя « ОСОБА_2 », а українською мовою імя вказано « ОСОБА_3 », додаток до диплому також виписаний російською мовою на імя « ОСОБА_4 ». При цьому студентський пропуск виписаний на імя « ОСОБА_4 », в свідоцтві про народження, в свідоцтві про шлюб, паспорті, трудовій книжці вказано імя « ОСОБА_4 ». Така розбіжність в особових даних, а саме в написанні імені в дипломі ставить під сумнів факт належності їй, ОСОБА_1 , вказаного диплому. Відтак, період навчання в Львівському сільськогосподарському інституті з 1978 1983 року не буде зарахований до стажу, який дає право на призначення та розрахунку пенсії заявниці. Встановлення факту належності зазначеного документа заявнику є необхідним для призначення та оформлення пенсії.

Ухвалою судді від 20.02.2023 провадження в справі відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Заявниця ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, однак надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути без її участі.

Заінтересовану особу - Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні. Надали суду письмові пояснення щодо вимог заявниці ОСОБА_1 ..

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою призначення пенсії, звернулась до сервісного центру відділу обслуговування громадян №3 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області. Після чого їй була призначена пенсія за віком. Однак, в лютому 2023 року фахівцем пенсійного фонду в телефонному режимі було повідомлено, що комісією ГУ ПФУ в Волинській області було перевірено її пенсійну справу та встановлено, що в дипломі серії НОМЕР_1 виданому 28.07.1983 російською мовою вказано імя « ОСОБА_2 », а українською мовою імя вказано « ОСОБА_3 », додаток до диплому також виписаний російською мовою на імя « ОСОБА_4 »

Однак, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.09.2022 року в с. Скоморохи Сокальського району Львівської області, народилась заявниця ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно із копією студентського пропуску від 19.11.1979 імя заявниці зазначено як « ОСОБА_4 » (а.с. 8).

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 імя заявниці зазначено російської мовою як « ОСОБА_2 » (а.с.11-14).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб (а.с.10).

Згідно із копією паспорта громадянки України серії НОМЕР_5 , виданого 27.11.1996 Іваничівським РВ УМВС України у Волинській області, імя заявниці зазначено, як « ОСОБА_1 » (а.с.5).

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_6 , виданого 27.02.2009 Державним комітетом України із земельних ресурсів імя заявниці зазначено як « ОСОБА_1 » (а.с. 15).

Згідно із копією диплома серії НОМЕР_1 виданого 28.07.1983 російською мовою вказано імя заявниці як « ОСОБА_2 », а українською мовою імя вказано « ОСОБА_3 », додаток до диплому також виписаний російською мовою на імя « ОСОБА_4 ».Така розбіжність в особових даних, а саме в написанні імені в дипломі ставить під сумнів факт належності їй, ОСОБА_1 , вказаного диплому. Відтак, період навчання в Львівському сільськогосподарському інституті з 1978 1983 року не буде зарахований до стажу, який дає право на призначення та розрахунку пенсії заявниці.

Враховуючи те, що диплом є одним з документів, який підтверджує стаж заявниці, необхідний їй в подальшому для призначення пенсії, вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй зазначеного диплома, оскільки в позасудовому порядку вирішити дане питання не має можливості.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995року №5, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Встановлення факту належності правовстановлюючого документа для ОСОБА_1 має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку отримувати пенсійні виплати.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року) встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При прийнятті рішення відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе, встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Скоморохи Сокальського району Львівської області диплому серії НОМЕР_1 , виданому 28.07.1983 року про закінчення Львівського сільськогосподарського інституту на ім`я - " ОСОБА_1 ".

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявника не відшкодовуються.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 294, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Скоморохи Сокальського району Львівської області диплому серії НОМЕР_1 , виданому 28.07.1983 року про закінчення Львівського сільськогосподарського інституту на ім`я - " ОСОБА_1 ".

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - І.М.Бахаєв