Справа № 404/8270/21
Номер провадження 2/404/2218/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Тригубенко І.С.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради, Управління комунальної власності Кропивницької міської ради про визначення визнання права власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кропивницької міської ради, Управління комунальної власності Кропивницької міської ради про визначення визнання права власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю, просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності: ОСОБА_2 її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 її батьку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 . Відповідно до розпорядження Кіровоградського міського голови № 24, виданого 19 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків та інших об`єктів топоніміки міста» проспект Правди перейменовано на вулицю Євгена Тельнова.

Після смерті батьків позивач успадкувала 1/3 частину вказаної вище квартири після смерті своєї матері та 1/3 частину після смерті свого батька.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частини вказаної квартири. Однак, з моменту смерті спадкодавця по теперішній час, спадщину ніхто не прийняв, за життя спадкодавцем заповіт не складався. Відомостей, щодо відчуження, реєстрації та набуття права власності іншою особою, визнання спадщини відумерлою органом місцевого самоврядування 1/3 частини квартири після смерті ОСОБА_4 , не має.

Вказано, що з 1993 року до моменту смерті позивач доглядала за ОСОБА_4 , оскільки остання була особою похилого віку, хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Після смерті організувала її поховання. Вважає, що з моменту смерті добросовісно заволоділа і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном, а саме 1/3 частиною квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , на протязі 18 років. З 2003 року постійно проживає за вказаною адресою, а з 20 серпня 2003 року, дана адреса є місцем реєстрації.

Батьки, які були співвласниками частини квартири, за життя не мали до неї жодних претензій з приводу володіння частиною, яка належала ОСОБА_4 . Вказану квартиру утримує в належному стані, здійснила поточний ремонт, сплачує комунальні послуги. Добросовісність набуття, відкритість і безперервність володіння 1/3 частиною квартири, не від кого не приховувала, при цьому була впевнена, що у померлої відсутні спадкоємці та не будуть порушені їх права. Наведені обставини збережені з 2003 року, та є триваючими на даний час. При заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити.

Представник управління комунальної власності Кропивницької міської ради у підготовче засідання надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову.

Представник Кропивницької міської ради надав у підготовче засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів від 05 травня 1993 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 43,562 кв.м.) належить на праві приватної спільної часткової власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до розпорядження Кіровоградського міського голови № 24, виданого 19 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків та інших об`єктів топоніміки міста» проспект Правди перейменовано на вулицю Євгена Тельнова.

У відповідності до технічного паспорту на квартиру під АДРЕСА_2 (інвентаризаційна справа № 481993), виготовленого ОКП «КООБТІ» від 18 травня 2020 року, загальна площа квартири становить - 43.5 кв. м. з яких: коридор - 8.9 кв. м., кладова 0,6 кв. м., кімната - 10,8 кв. м., кімната - 14,0 кв. м., кухня 6,0 кв. м., санвузол - 2.6 кв. м., балкон - 0.6 кв. м.

У відповідності до звіту про оцінку від 13 жовтня 2021 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №4705 від 16 грудня 2006 року) ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить: 208 000,00 грн. Виходячи, із зазначеної оцінки, вартість 1/3 частини квартири становить: 69 334,00 грн.

У відповідності до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого міським бюро реєстрації актів цивільного стану м. Кіровограда від 11 березня 1970 року, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 являються: ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_2 (мати).

ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_2 , про що видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 Міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції від 08 липня 2003 року.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Колос Н.В. від 30 січня 2004 року, позивачем, успадкована 1/3 частина квартири під АДРЕСА_2 , та належала її матері на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1993 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ОСОБА_3 , про що видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 04 вересня 2019 року.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори Ляшенко В.Є. від 07 липня 2020 року, позивачем, успадкована 1/3 частина квартири під АДРЕСА_2 , та належала батьку позивача на підставі свідоцтва про право власності на житло від 5 травня 1993 року.

У відповідності до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , виданого Міським відділом актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції від 12 травня 2003 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 93 років.

Після смерті ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Однак, з моменту смерті спадкодавця по теперішній час, спадщину ніхто не прийняв. За життя спадкодавцем заповіт не складався.

У відповідності до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва) виданого Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №2, в реєстрі відсутні відомості, щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , 1910 року народження.

У відповідності до витягу зі спадкового реєстру (заповіти та спадкові договори), виданого Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 2, в реєстрі відсутні відомості, щодо складання заповітів ОСОБА_4 , 1910 року народження.

У відповідності до архівної довідки № 75812, виданої ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної організації» від 13 жовтня 2021 року, за архівними даними реєстрових книг, станом до 01 січня 2013 року, право власності на квартиру під АДРЕСА_2 , зареєстровано за: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 2/3 ч. (приватна спільна сумісна власність); ОСОБА_1 1/3 ч. (приватна часткова власність).

Відомості, щодо відчуження, реєстрації та набуття права власності іншою особою, визнання спадщини відумерлою органом місцевого самоврядування 1/3 частини квартири після смерті ОСОБА_4 , по теперішній час в архівній довідці не значаться.

Як зазначає позивач вона з 1993 року, до моменту смерті, піклувалася за ОСОБА_4 , займалась питанням її поховання. Крім того, з часу смерті ОСОБА_4 , прийняла в управління спадкове майно, володіє і користується ним, сплачує комунальні платежі за власний рахунок, підтримує спадкове майно у належному стані, шляхом проведення поточних ремонтних робіт.

У відповідності до довідки виданої КП ЖЕО №3 від 26 січня 2021 року, позивач з 2003 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), - якщо інше не встановлено цим кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2001 року.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ними володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Крім іншого, у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року (справа № 357/1902/16-ц) суд дійшов висновків щодо можливості пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦПК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею право власності.

З даного приводу, судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що позивач є добросовісним володільцем майна, відкрито та безперервно користується майном, комунальні послуги сплачує в повному обсязі, доглядає за майном, проводить поточні ремонти тощо.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння.

Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Суд вважає, що позивач набула права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі 18 років, і це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач фактично володіє спірним майном протягом 18 років поспіль, та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, однак на теперішній час оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, а тому суд дійшов висновку щодо доцільності задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено давність, відкритись та добросовісність володіння спірним майном.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН- НОМЕР_5 .

Відповідач: Кропивницька міська рада, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд.41.

Відповідач: Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд.41.

Повний текст судового рішення складено 09.02.2023 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда