09.03.2023 227/543/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 березня 2023 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Притуляка С.А.,

за участі секретаря судового засідання Коверченкової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку від 15.03.2022 року. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які є родичами позивача. Позивач зазначає, що близько 20 років тому відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та три роки тому ОСОБА_6 поїхали з м. Білицьке на постійне проживання до іншої країни, при цьому не знявшись з реєстраційного обліку. У будинку не залишилось їхніх речей, будинком вони не цікавляться. Позивачу невідома адреса місця проживання відповідачів на теперішній час. Позивач має намір продати вказаний будинок, однак у ньому зареєстровані відповідачі, що позбавляє її реалізувати своє право щодо розпорядженням належним їй майном, у зв`язку з чим звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло.

Сторони в судове засідання не з`явились про день,час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідачів жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило, відзиву на позовну заяву до суду також не було подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами за номером АДРЕСА_1 , який прийняла в дар від ОСОБА_6 , що підтверджується копіями договору дарування житлового будинку від 15.03.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №625, витягу з Державного реєстру правочинів №2169196 від 15.03.2006 року, витягу Добропільського БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10143285 від 20.03.2006 року, довідки ТОВ Добропільське БТІ №2860 від 09.12.2021 року, технічного паспорту на будинок. (а.с.28-29,30,31,32, 39-46)

У вищевказаному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син позивача), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (невістка позивача), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (онук позивача), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син позивача). Вказане підтверджується довідкою виконкому Добропільської міської ради Донецької області № 15/01-08/1710 від 14.12.2022 року, довідками виконкому Добропільської міської ради, які надані на запит суду. (а.с.47,63,64,65,66)

З акту обстеження матеріально-побутових умов поживання від 14.02.2022 року, який складений депутатом Добропільської міської ради, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_1 проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Складено висновок про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані у вказаному будинку, але фактично не проживають понад 20 років, мешкають за межами України, а саме в Португалії. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також зареєстрований у вказаному будинку, однак понад трьох років фактично не проживає. Даний факт підтвердили сусіди. (а.с.48)

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст.47 Конституції, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей та інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Статтею 405 ЦК передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлений ст.405 ЦК України строк у жилому приміщенні без поважних причин.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду письмові докази та доводи позивача та його представника суд дійшов висновку, що відповідачі добровільно змінили своє місце проживання, і є такими, що понад один рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживають у спірному житловому будинку, належному на праві власності позивачу, не беруть участі в утриманні будинку, їх тривала відсутність за місцем реєстрації свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, втратили інтерес до спірного житлового будинку, а отже є законні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , іпн НОМЕР_2 , довіреність від 17.02.2022 року, адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.А. Притуляк

09.03.2023