Справа № 645/618/23
Провадження № 2/645/327/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мартинової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кривченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

22.02.2023 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова звернувся із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, з 14 жовтня 2011 року по 24 травня 2021 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2021 року, від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказав, що з моменту припинення сімейних відносин, дитина проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні, колишня дружина проживає окремо за іншою адресою. Вказав, що дитину він забезпечує всім необхідним, повністю опікується її інтересами та потребами, займається її вихованням, харчуванням, слідкує за розвитком та здоров`ям та відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку, оздоровленні та лікуванні дитини, не переймається його духовним та культурним розвитком, а син виявляє прихильність до свого батька та стійкий намір щодо проживання з ним.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат - Маркевич С.В. не з`явились, до його початку представником надано заяву в якій просить справу розглянути без його участі та позивача, заявлені вимоги підтримує та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву в якій просить справу розглянути без її участі, зазначила, що вони з позивачем не досягли остаточної згоди щодо визначення місця проживання дитини та заперечує щодо тієї обставини, що вона не приймає участі у вихованні дитини.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення просили врахувати інтереси дитини.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14 жовтня 2011 року, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2021 року (а.с. 13-14).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.07.2012 року, виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько: ОСОБА_1 , мати : ОСОБА_2 .

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23.02.2023 року позивач ОСОБА_1 зареєстроований разом із сином ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21) .

Відповідно до довідки виданої в.о. директора Харківської загальноосвітньої школи І-ІІ І ступенів № 122 ХМР Харківської області Чесноковою Н.Є. від 26.12.2022 року, ОСОБА_3 , 03.07.2012 року навчається у 5-Б класі з 09.06.2021 року, під час навчання мати дитини не відвідувала батьківські збори. Не цікавилася успіхами та не спілкувалася з вчителями-предметниками. Батько дитини відвідував батьківські збори, цікавився успіхами та спілкувався з вчителями-предметниками (а.с. 15).

Згідно довідки директора КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» Департаменту охорони здоров`я ХМР від 24.03.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку фахівця комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 7» Департаменту охорони здоров`я ХМР з липня 2012 року по серпень 2022 року. За інформацією лікаря-педіатра, з яким була підписана декларація про надання первинної медичної допомоги ОСОБА_4 , 2012 року до 2020 року супроводжувала дитину до фахівців поліклініки, піклувались про стан здоров`я дитини його мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 . З 2020 року по 2022 рік піклувався станом здоров`я дитини, виконував рекомендації по догляду та лікуванню сина його батько - ОСОБА_1 (а.с. 35).

Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів у тому числі на предмет вживання психотропних речовин № 1906М від 20.04.2023 року, у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні психіатричні, у тому числі вживанням психіатричних речовин протипоказання для визначення місця проживання дитини (а.с. 37).

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

З виковку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Департаменту служб у справах дітей ХМР від 26.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 працює, має самостійний дохід. На обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, виконує обов`язки по вихованню та догляду за сином. Мати ОСОБА_2 відомостей про фактичне місце проживання, роботи, характеристики, медичні довідки не надавала, разом з тим остання не з`явилася на співбесіду по виклику Департаменту, жодних заяв чи заперечень не надавала. Згідно письмових пояснень малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній бажає мешкати з батьком. Разом з тим Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком (а.с. 51-52).

Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 , від 31.05.2023 року, зазначено, що житло розміщено на 4 поверсі десятиповерхового будинку складається із двох кімнат: кухні сумісного санвузла та ванної кімнати, двох балконів. Умови проживання добрі, в квартирі зроблений сучасний ремонт, наявні всі комунальні зручності, є необхідні меблі побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені умови, а саме наявне окреме спальне місце, письмовий стіл для навчання, шафа для речей, дитина забезпечена одягом взуттям, харчуванням, канцелярським приладдям (а.с. 53).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві не заперечує проти проживання дитини з батьком, однак не погоджувалася з тим, що вона не приймає участь у вихованні дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Ттаким чином, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Крім того, суд враховує те, що відповідачка надала суду заяву про визнання позову.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач створив для дитини належні побутові умови для проживання, забезпечив їй належне медичне обслуговування, займається ії вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги ії малолітній вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для ниє умовах, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, проживання матері окремо від них, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем. При цьому суд враховує, також висновок Департаменту служб у справах дітей про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком і те, що відповідач не заперечує проти позову, тобто фактично визнала позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Суддя О.М.Мартинова