ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2254/23 Справа № 206/1459/22 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією в складі:

Головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Піменової М.В.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, в якій подана апеляційна скарга Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2022року (головуючий у суді першої інстанції Поштаренко О.В.),

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 30 травня 2022року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 виклали вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» - Страхова компанія про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 216 000,00грн та моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи в розмірі 72000,00грн, в загальному розмірі 288000,00грн по 144000,00кожному з утриманців.

Існування таких вимог позивачі пов`язували із неналежним виконанням з боку Страхової компанії зобов`язань взятих на підставі договору страхування Поліс №АР/0449581, стверджуючи що в результаті дорожньо-транспортної пригоди - ДТП, що сталася 19 червня 2021 року, через зіткнення з вантажним автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , загинув власник автомобіля марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідальність якого була застрахована. Позивач стверджувала, що вона в інтересах двох неповнолітніх непрацездатних дітей, які були на його утриманні, 24 червня 2021року повідомила Страхову компанію про подію, яка мала місце 19 червня 2021року, однак таке повідомлення залишилось без уваги відповідача. Так само не здійснено страхове відшкодування за заявою від 03 вересня 2021року в загальному розмірі не меншому ніж 36 мінімальних заробітних плат право на які в рівних частках належить кожному з утриманців і не виплачена моральна шкода загальний розмір якої стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат.

У відзиві на позов від 30 вересня 2022 року Страхова компанія вважала, що відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки відповідач не визнає подію страховим випадком так як постраждалим і винним є одна і та сама особа; та не погоджуючись з заявленими вимогами про відшкодування шкоди посилалася на положення статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяно життю і здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2022року позов задоволено, стягнуто з Страхової компанії на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в розмірі 72000,00грн та страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника в розмірі 216000,00грн, всього 288000,00грн по 144000,00грн кожній та судові витрати в розмірі 2481,00грн на користь держави.

Суд першої інстанції виходив з того, що підтверджено обставини щодо ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 відповідальність якого була застрахована в Страховій компанії.

Правові підстави для відшкодування шкоди суд вбачав у тім, що перед потерпілим в ДТП за участі джерела підвищеної небезпеки несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Та відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що є єдиними підставами для уникнення відповідальності в розумінні положень статті 1187 Цивільного кодексу України. Також, оскільки жодного з учасників ДТП не було визнано винним в скоєнні адміністративного чи кримінального правопорушення не відповідає обставинам справи висновок Страхової компанії про вину потерпілого ОСОБА_6 .

Згідно висновків суду зазначення в постанові про закриття провадження від 30 липня 2021року слідчим тієї обставини, що ДТП сталося через невиконання водієм ОСОБА_6 вимог пункту 10.1 ПДР не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі представник Страхової компанії висловив вимогу про скасування рішення та відмову в позові. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд неправильно застосував норми матеріального права не зважив на те, що порядок здійснення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, визначається виключно Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до пункту 32.10 статті 32 якого страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю і здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Інший довід апеляційної скарги зводився до того, що суд не врахував що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, що відбулось у даній справі, за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

На час розгляду справи відзиви не надходили.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 , за відсутності ОСОБА_2 та представника Страхової компанії, явка яких є необов`язковою, повідомлених про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Постанова слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України містить відомості про ДТП, яке сталося 19 червня 2021 року, через зіткнення автомобіля марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , з вантажним автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП водію ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, від яких він загинув на місці /а.с.27-29/.

Із свідоцтва про смерть ОСОБА_6 вбачається, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.22/.

На час ДТП ОСОБА_6 починаючи з 10 липня 2009року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мали двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід з дитинства та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 мати потерпілого з 06 серпня 2020року по 01 вересня 2021 року отримувала державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання /копії свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження та посвідчення а.с.13, 16, 18, 19, 20-21/.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_6 , який управляв транспортним засобом автомобілем марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», так як 02 серпня 2020року було укладено страховий договір Поліс № АР/0449581; строк дії договору з 03 серпня 2020року по 02 серпня 2021року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю передбачена в розмірі 260000,00грн /а.с.17/.

В повідомленні про подію, що має ознаки страхового випадку представник потерпілого ОСОБА_6 24 червня 2021року повідомила Страхову компанію про подію, яка трапилася 19 червня 2021року о 935 по вулиці Гавайській в місті Дніпро з потерпілим ОСОБА_6 , котрий керував транспортним засобом автомобілем марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу № АР/0449581, строк дії договору з 03 серпня 2020року по 02 серпня 2021року /а.с.26/.

В заяві від 03 вересня 2021року адресованій Страховій компанії, заявники мати потерпілого ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 і малолітні діти потерпілого заявили про своє право на страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника в розмірі 216 000,00грн та моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи в розмірі 72000,00грн /а.с.23-24/.

Згідно Страхового акту Страхової компанії відмовлено заявникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування так як подію кваліфіковано не як страховий випадок, оскільки ОСОБА_6 винний в ДТП та відповідно до статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяно життю і здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП /а.с.50-51/.

У даній справі сторони в апеляційному суді не заперечували тих обставин що відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в Страховій компанії, також не ставились під сумнів обставини за яких трапилася ДТП, та враховуючи що дані обставини не були оскаржені в апеляційному порядку і не впливають на висновки суду в межах апеляційних доводів, такі обставини не можуть бути предметом перевірки апеляційного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції фактично зробив висновок про те, що Страхова компанія повинна відповідати за шкоду завдану смертю страхувальника внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки на підставі положень статей 1167 та 1187 ЦК України, та страховик в межах страхових сум, зазначених в страховому полісі повинен відшкодувати матері і дружині, як третім особам шкоду заподіяну життю страхувальника.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У даній справі суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що шкоди завдано третім особам, близький родич яких загинув, та до спірних відносин застосував положення статей 1167, 1187 Цивільного кодексу України ЦК України, які регулюють порядок відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Наявність зазначеної обставини позивачі пов`язували із тим, що сталася ДТП за участі двох транспортних засобів.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В розумінні положень статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб та визначальним у даній справі є те що шкода потерпілому ОСОБА_6 завдана іншим джерелом підвищеної небезпеки під володінням водія ОСОБА_5 та в контексті вказаних норм права правові підстави для відшкодування при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки є встановлення саме обставин про те, хто винний в спричинені такої шкоди.

Частина 1 статті 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; та шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Суд першої інстанції відсутність вини потерпілого ОСОБА_6 , пов`язував із письмовими доказами, зокрема виходив із того, що в постанові слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України слідчим не встановлена вина жодного учасника ДТП.

Ключові аргументи відповідача з приводу того, що потерпілий ОСОБА_6 сам спричинив ДТП, висунуті в їхній апеляційній скарзі, зводились до висновків призначеної в ході досудового розслідування судової автотехнічної-експертизи в якій експерт автотехнік Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України дійшов висновку про те, що в тій дорожній обставновці водій автомобіля марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 повинен був виконати правила дорожнього руху пункт 10.1 Правил і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати зазначені вимоги ПДР; та в діях водія ОСОБА_5 вантажного автомобіля DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , іншого учасника ДТП не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які з технічної точки зору могли б знаходитись в причинному зв`язку з настанням даної ДТП і технічна можливість уникнути ДТП односторонніми діями водія ОСОБА_5 експертом не визначалась.

Суд першої інстанції не відреагував на аргументи відповідача стосовно достовірності та доказового значення як Постанови слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 30 липня 2021року так і висновку експертизи, яка проводилась в ході досудового розслідування та висновків експерта, котрий попереджувався про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України та помилково вважав що зазначені документальні докази є не належними письмовими доказами.

Також не врахував що стосовно обставин справи спростування презумпції правомірності постанови та висновку експертизи не було, оскільки позивачі не оскаржили такої постанови і не надали інших доказів в спростування висновків експертизи.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачам та їх представнику права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав і отриманню доказів, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За конкретних обставин цієї справи вбачається, що доказів щодо наявності вини в ДТП і спричинені шкоди іншого учасника ДТП позивачами не надано.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті чинних норм процесуального права апеляційний суд вважає, що порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивачів від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях з огляду на те, що закриття кримінального провадження з нереабілітуючих ОСОБА_6 обставин не ставилось під сумнів жодним із учасників справи.

Також ніщо не вказує на те, що позивачі були безпосередніми учасниками ДТП чи шкоди було завдано їм джерелом підвищеної небезпеки, та спричинення їм шкоди останні пов`язували не із використанням транспортного засобу з боку Страхової компанії, а із тим, що цивільно-правова відповідальність одного з учасників ДТП була застрахована і шкода заподіяна життю ОСОБА_6 , який мав Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Ключові аргументи позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у даній справі не були звернуті до іншого учасника ДТП, водія вантажного автомобіля DAF, під керуванням ОСОБА_5 , у випадку з яким могла йти мова про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, а обґрунтовувались виключно наявністю договору страхування із Страховою компанією.

З наявних у суду матеріалів справи вбачається, що дійсно цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована в Страховій компанії.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Спірні відносини у даній справі витікали з того факту, що цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_6 , була застрахована в Страховій компанії та це було обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_6 як власника транспортного засобу згідно Полісу № АР/0449581, звідси до правовідносин що виникли підлягала застосуванню спеціальна норма що регулює дані правовідносини.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Закон, визначає підстави та порядок виплати страхового відшкодування.

Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом статті 6, пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку, яким є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в межах лімітів відповідальності.

Отже, Страхова Компанія зобов`язана відшкодувати шкоду в межах ліміту відповідальності, заподіяну третім особам під час ДТП відповідно до умов договору страхування.

Відтак позивачі не є по відношенню до ОСОБА_6 , який спричинив ДТП тими третіми особами перед якими Страхова компанія повинна нести відповідальність та з урахуванням пункту 32.10 статті 32 Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального визначення судом того, що відсутній вирок яким було би встановлено вину потерпілої особи ОСОБА_6 , який спричинив ДТП та загинув у результаті ДТП.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Позивачі беззаперечно мали можливість для звернення до суду із вимогами про відшкодування шкоди спричиненої винними діями іншої особи, та Страхова компанія довела і підтвердила належними доказами відсутність правових підстав для покладення відповідальності на неї.

Позивачі не довели існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для здійснення ними своїх прав в суді; та примус ініціювати з боку Страхової компанії іншого провадження для визнання вини особи яка згинула в ДТП, не буде сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля, а тому не буде забезпечувати справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами.

При цьому, ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові.

Частиною другою статті 141 ЦПК України врегульовано, що витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача, з огляду на що з позивачів підлягають стягненню суми судового збору сплачені відповідачем за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 3721(три тисячі сімсот двадцять одна гривна),50грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» задовольнити.

Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2022року скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернутому в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 216 000,00грн та моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи в розмірі 72000,00грн, в загальному розмірі 288000,00грн по 144000,00кожному з утриманців.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 березня 2023 року.

Судді: