Дата документу 25.01.2023 Справа № 314/1438/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 314/1438/21 Головуючий у 1-й інстанції Свідунович Н.М.
Провадження №22-ц/807/222/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю..

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та володінні нежитловими будівлями шляхом демонтажу обладнання та звільнення будівель,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та володінні нежитловими будівлями шляхом демонтажу обладнання та звільнення будівель

В позові зазначено, що на підставі договорів дарування від 24.05.2011, зареєстрованих у реєстрі за №№ 346, 544. посвідчених приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В., він є власником нежитлової будівлі та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Орієнтовно у 2009-2010 роках відповідач із усного дозволу попереднього власника нежитлових приміщень ОСОБА_3 , завіз для зберігання належне йому електротехнічне обладнання, а саме верстати, та розмістив його у гаражі залізному літ. К. площею 106,3 кв.м, 'та бетонному цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, а в подальшому здійснив запуск верстатів та розпочав підприємницьку діяльність. Договір оренди приміщень чи договір зберігання майна між сторонами не укладався, орендної плату відповідач не здійснював.

Після отримання у власність нерухомості, ОСОБА_2 запропонував відповідачу оформити перебування майна на території позивача належним чином та сплачувати орендну плату, однак відповідач від укладання договору ухилявся.

02.10.2020 позивач надіслав відповідачу листа з вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме: бетонного цеху літ. А. площею 481.8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м. гаражу літ. К. площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці загальною площею 0,4059 га, кадастровий номер :05:001:0018, відповіді на який не отримав.

26.02.2020 позивачем вдруге надіслано відповідачу листа з вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме: бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м. гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . на земельній ділянці загальною площею 0.4059 га. кадастровий номер :05:001:0018, який теж залишено поза увагою останнього.

Позивач стверджує, що у жовтні 2020 року припинив подачу електричної енергії та природного газу до належних йому будівель, відповідач підприємницьку діяльність припинив, однак звільняти належну позивачу нерухомість від свого майна не бажає.

Позивач зауважує, що перебування в належних йому на праві власності нежитлових будівлях гаражу і бетонного цеху значної кількості цінного майна ОСОБА_1 , у тому числі і верстату - пили по металу, який нерозривно пов`язаний із підлогою, перешкоджає йому як власнику користуватися належним йому нерухомим майном.

Просив суд усунути перешкоди в користуванні, володінні і розпорядженні нежитловими будівлями гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . шляхом зобов`язання ОСОБА_1 у строк 10 днів з дня набрання рішенням законної сили демонтувати належне йому електротехнічне обладнання (окрім належного позивачу верстата: пила по металу) та звільнити від свого майна нежитлові будівлі гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м і бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати належне йому електротехнічне обладнання та звільнити від належного йому майна приміщення нежитлових будівель гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, і бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності використання та зберігання електротехнічного обладнання у нежитлових приміщеннях бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , належних позивачеві.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,4059 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 , для розташування виробничих приміщень, кадастровий номер :05:001:0018, та власником нежитлових будівель: бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці загальною площею 0,4059 га, кадастровий номер :05:001:0018.

21 вересня 2011 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлові будівлі: бетонний цех літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлю вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідну літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гараж залізний літ. К, площею 106,3 кв.м, розташовані по АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації № 31383314 про державну реєстрацію.

Відповідно до інвентаризаційної справи № 52084/66, технічного паспорту Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації № 1/48, ОСОБА_2 є власником виробничого будинку із промисловим призначенням літ. А, Д, Ж, К, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи в суді першої інстанції та наданих пояснень свідків, письмових заяв свідків, копій трудових книжок свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , встановлено та не оспорюється сторонами, що протягом тривалого часу належне ОСОБА_2 приміщення використовувалося у підприємницькій діяльності з металообробки, у зв`язку з чим у приміщеннях гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, та бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 було встановлене електротехнічне обладнання, належне як позивачеві ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 .

У жовтні 2020 року підприємницька діяльність у належних позивачеві нежитлових приміщеннях була припинена, однак встановлене електротехнічне обладнання до теперішнього часу зберігається у приміщеннях гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, та бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом б/н від 12.10.2020, адресованому ОСОБА_8 , ОСОБА_2 звертався із вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,4059 га, кадастровий номер :05:001:0018, який отримано відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 06.10.2020.

ОСОБА_2 листом б/н від 26.02.2021 повторно звертався до ОСОБА_8 із вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,4059 га, кадастровий номер :05:001:0018, який отримано відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 03.03.2021.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Положеннями статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За приписами статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суди мають враховувати, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 Постанови № 5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

В суді першій інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на правомірність використання та зберігання електротехнічного обладнання у нежитлових приміщеннях бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , належних позивачеві, оскільки 01.01.2010 між попереднім власником нежитлових приміщень, ОСОБА_3 , з однієї сторони (наймодавець), та приватним підприємцем ОСОБА_2 , приватним підприємцем ОСОБА_1 , з іншої (наймач), укладено договір оренди вказаних приміщень.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 вказаного договору, наймодавець зобов`язується передати наймачу, а наймач зобов`язується прийняти у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визначене у цьому договорі, а також зобов`язується сплачувати наймодавцю орендну плату.

Пунктом 1.4 договору оренди визначено, що приміщення надається наймачеві для проживання співробітників останнього.

Згідно п.2.1. Договору, приміщення надається в оренду на строк 1 рік з моменту прийняття його за актом здачі-приймання, який є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами п. 7.1 договору оренди за взаємною згодою сторін дія цього договору може бути продовжена (пролонгована) шляхом пролонгації строку оренди приміщення, що оформлюється додатковою угодою сторін до цього договору. У названій додатковій угоді зазначаються нові строки оренди, відповідні корективи щодо прав, обов`язків і відповідальності сторін.

Аналізуючи наданий суду договір оренди від 01.01.2010, суд, першої інстанції з урахуванням приписів статей 627, 628, 638, 759, 760, 762, 763, 764 ЦК України, дійшов вірного висновку про те, що вказаний договір не містить усіх істотних умов договору, а саме щодо предмета договору, оскільки у договорі не містить інформації про приміщення, яке передається в оренду, зазначена лише адреса місця розташування цього приміщення.

Разом з тим, за адресою АДРЕСА_1 розташований виробничий будинок із промисловим призначенням, який складається з бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м.

Тобто, зазначений договір не містить інвентарної чи іншої назви приміщення, його площі, інших індивідуальних ознак, які дають можливість визначити його серед інших приміщень тощо.

Відповідно до п. 1.4 договору, цільове призначення приміщення, що передається в оренду - для проживання співробітників останнього, тобто це приміщення має бути пристосоване до проживання працівників підприємства, однак, як встановлено з матеріалів справи та підтверджено показаннями свідків, нерухомі об`єкти, розташовані за адресою АДРЕСА_1 не містять будь-яких жилих чи інших приміщень, призначених чи пристосованих для проживання людей.

Згідно п. 2.1 договору приміщення надається в оренду на строк 1 рік з моменту прийняття його за актом здачі-приймання, який є невід`ємною частиною цього договору. Разом з тим, відповідачем не надано копії акту здачі-приймання приміщення, підписання якого є обов`язковою та невід`ємною частиною договору оренди.

Скаржником, в порушення приписів статей 12.81 ЦПК України, не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження сплати орендної плати.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, враховуючи те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності використання та зберігання електротехнічного обладнання у нежитлових приміщеннях бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , належних позивачеві.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 січня 2023 року.

Головуючий

Судді: