СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 757/45080/21-ц

пр. № 2/759/704/23

23 березня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Стеблецького В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2021 року до Печерського районного суду надійшов вказаний позов. Предметом позову є відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що 29.06.2021 року Печерським районним судом м. Києва розгляну справу про адміністративне правопорушення №757/45313/20-п щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.2 ст.172-7 КУпАП, яке закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 , яка з 20.08.2015 року працювала на Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) на посаді директора з питань експертиз, виконуючи з 18.11.2019 року по 22.07.2020 року обов`язки Генерального директора Укрпатенту як посадова особа юридичної особи публічного права, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії та прийняла особисто рішення в умовах реального конфлікту інтересів при виданні наступних документів:

- Наказу Укрпатенту від 29.11.2019 № 192-з «Про виплату доплат» керівника за інтенсивність праці за листопад 2019 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказу Укрпатенту від 29.11.2019 № 194-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за листопад 2019 року;

- Наказу Укрпатенту від 19.12.2019 № 209-з «Про виплату премій та доплат» працівникам за ефективність праці за грудень 2019 року;

- Наказу Укрпатенту від 24.12.2019 № 211-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за грудень 2019 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказу Укрпатенту від 24.12.2019 № 213-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за грудень 2019 року;

- Наказу Укрпатенту від 20.01.2020 № 5-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці у січні 2020 року;

- Наказу Укрпатенту від 31.01.2020 № 7-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за січень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказу Укрпатенту від 31.01.2020 № 9-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за січень 2020 року;

- Наказу Укрпатенту від 28.02.2020 № 22-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за лютий 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказу Укрпатенту від 28.02.2020 № 23-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за лютий 2020 року;

- Наказу Укрпатенту від 18.03.2020 № 32-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за березень 2020 року;

- Наказу Укрпатенту від 31.03.2020 № 34-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за березень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказу Укрпатенту від 31.03.2020 № 36-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за березень 2020 року;

- Наказу Укрпатенту від 17.04.2020 № 46-з «Про виплату премій» працівникам за виконання особливо важливої роботи (участь у проведенні Всеукраїнського конкурсу «Винахід року 2020») у квітні у відсотках до посадового окладу;

- Наказу Укрпатенту від 29.05.2020 № 77-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за травень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказу Укрпатенту від 30.06.2020 № 96-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за червень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

зокрема собі особисто, як директору з питань експертизи, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Загальна сума нарахувань грошових коштів ОСОБА_1 на підставі вказаних вище наказів становила 348 469,90 грн.

У позовній заяві представник позивача, посилаючись на рішення Печерського районного суду м. Києва по справі №757/45313/20-п, вказує, що ОСОБА_1 будучи фактичним керівником ДП «Український інститут інтелектуальної власності» та приймаючи означені накази, якими їй було здійснено нарахування грошових коштів (доплат до посадового окладу) вчинила дії та прийняла особисто рішення в умовах реального конфлікту інтересів, який полягає у майновому інтересі, зумовленому можливістю визначення собі особисто бажаного розміру доплати до посадового окладу, зокрема шляхом встановлення максимального розміру 50% посадового окладу тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП». Та зазначає, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, доведено повністю.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до позовної заяви долучається витяг Постанови Печерського районного суду міста Києва від 29.06.2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Позивач на підставі вищевикладеного просить стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 348 469,90 грн та судовий збір у розмірі 5 227,05 грн на користь Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності».

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2021 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду м. Києва (а.с. 50)

04.07.2022 року матеріали вказаної позовної заяви надійшли до Святошинського районного суду м. Києва згідно ухвали (а.с.54).

13.07.2022 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва та визначеного головуючого по справі Бабич Н.Д. 13.07.2022 року справа передана головуючому (а.с.57-58).

Ухвалою судді від 14.07.2022 року справу прийнято до провадження та у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 59).

Представник відповідача адвокат Федоренко Д.В. у відзиві на позов від 22.09.2022 року зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та незаконними виходячи з наступного. ОСОБА_1 на момент тимчасового виконання обов`язків Генерального директора Укрпатенту не була посадовою особою юридичної особи публічного права, як і не була «фактичним керівником» або Генеральним директором Укрпатенту, оскільки жодних контрактів з відповідачем як з генеральним директором Укрпатенту не укладалось, ОСОБА_1 не ознайомлювали з контрактом попереднього генерального директора або ж з умовами контракту, що укладається з генеральним директором Укрпатенту. ОСОБА_1 займала посаду директора з питань експертиз Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», а не посаду Генерального директора Укрпатенту, а тимчасове виконання обов`язків генерального директора не є тотожним зайняттю посади генерального директора, а тому у відповідача при виданні зазначених у позові наказів був відсутній реальний конфлікт інтересів, а отже і склад адміністративного правопорушення у діях останньої - відсутній і ніякої майнової шкоди позивачу відповідачем не завдавалось (а.с.68-72).

Ухвалою судді від 08.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.105).

Представник позивача 03.02.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові (а.с.117-118).

У судове засідання 23.03.2023 представник відповідача адвокат Федоренко Д.В. не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.131).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.08.2015 року працювала на Державному підприємстві «Український інститут інтелектуальної власності» на посаді директора з питань експертизи на підставі Наказу ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 19.08.2015 року № 274/1п (а.с.11).

У період з 18.11.2019 року по 22.07.2020 року виконувала обов`язки Генерального директора Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на підставі Наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14.11.2019 № 71-п, Наказу ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 18.11.2019 № 365-п та увільнена від виконання обов`язків генерального директора Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 22.07.2020 № 136-п (а.с.12-14).

У період виконання обов`язків Генерального директора ДП «Український інститут інтелектуальної власності» ОСОБА_1 видавались наступні документи (а.с.15):

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 29.11.2019 № 192-з «Про виплату доплат» керівника за інтенсивність праці за листопад 2019 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 29.11.2019 № 194-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за листопад 2019 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 19.12.2019 № 209-з «Про виплату премій та доплат» працівникам за ефективність праці за грудень 2019 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 24.12.2019 № 211-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за грудень 2019 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 24.12.2019 № 213-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за грудень 2019 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 20.01.2020 № 5-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці у січні 2020 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 31.01.2020 № 7-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за січень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 31.01.2020 № 9-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за січень 2020 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 28.02.2020 № 22-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за лютий 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 28.02.2020 № 23-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за лютий 2020 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 18.03.2020 № 32-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за березень 2020 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 31.03.2020 № 34-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за березень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 31.03.2020 № 36-з «Про виплату премій» працівникам за ефективність праці за березень 2020 року;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 17.04.2020 № 46-з «Про виплату премій» працівникам за виконання особливо важливої роботи (участь у проведенні Всеукраїнського конкурсу «Винахід року 2020») у квітні у відсотках до посадового окладу;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 29.05.2020 № 77-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за травень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час;

- Наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 30.06.2020 № 96-з «Про виплату доплат» керівниками за інтенсивність праці за червень 2020 року у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час.

Вказаними наказами нараховувались премії, надбавки та інші доплати працівникам підприємства і вчасності відповідачу як директору з питань експертиз ДП «Український інститут інтелектуальної власності», загальною сумою 348 469,90 грн, що підтверджується Довідкою ДП «Український інститут інтелектуальної власності від 19.08.2021 року № 216/1.

У розділі 1 Статуту ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (у редакції чинній у момент виникнення спірних відносин), затвердженого Наказом міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 02.12.2019 року № 479, зазначено, що Укрпатент заснований на державній власності, належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та є державним підприємством (а.с.16-43).

Згідно ч.1 ст. 66 Закону України «Про запобігання корупції», збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Закону України «Про запобігання корупції», фізичні та юридичні особи, права яких порушено внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення і яким завдано моральної або майнової шкоди, збитків, мають право на відновлення прав, відшкодування збитків, шкоди в установленому законом порядку.

Позивач у позовній заяві стверджує, що на ОСОБА_1 у момент тимчасового виконання нею обов`язків Генерального Директора ДП «Український інститут інтелектуальної власності» поширювались вимоги Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пункту «а» підпункту 2 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту «а» підпункту 2 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, члени Ради нагляду за аудиторською діяльністю Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю, які не є особами, зазначеними у пункті 1 частини першої цієї статті, посадові особи та інспектори Інспекції із забезпечення якості Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю, члени Ради Аудиторської палати України, посадові особи Аудиторської палати України та працівники комітету з контролю якості аудиторських послуг Аудиторської палати України та комітетів з контролю якості аудиторських послуг професійних організацій аудиторів та бухгалтерів.

Представник відповідача Федоренко Д.В. у відзиві заперечував проти доводів позивача та зазначив, що відповідно до частини 3 статті 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 7.2. Статуту ДП «Український інститут інтелектуальної власності», уповноважений орган управління реалізує свої права щодо управління підприємством через генерального директора, який підзвітний Уповноваженому орану управління.

Пунктом 7.3. Статуту ДП «Український інститут інтелектуальної власності», встановлено, що управління підприємством відносно до повноважень, визначених законодавством та цим Статутом, здійснюється його генеральним директором, який призначається на посаду Уповноваженим органом управління шляхом укладення контракту, у якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність генерального директора, умови його матеріального забезпечення, звільнення з посади та інші умови найму за погодженням сторін, та є підзвітними йому.

Статтею 105 КЗпП України, визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Роз`ясненням Міністерства соціальної політики України (Лист від 2.07.2011 року № 590/13/84-11), визначено, що виконання службових обов`язків за більш відповідальною посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це пов`язано із розпорядчими функціями, працівником, який працює на тому ж підприємстві, установі, організації - є тимчасовим замісництвом. При цьому, призначення працівника виконуючим обов`язки по вакантній посаді допускається тільки за посадою, призначення на яку робиться вищим органом управління. Тимчасово виконуючий обов`язки - за своєю правовою суттю є тимчасовим заміщенням тимчасово відсутнього працівника іншим працівником.

Представник відповідача зазначав у відзиві, що генеральний директор ДП «Укрпатент» призначається уповноваженим органом і з ним укладається контракт, саме з цього моменту така особа стає посадовою особою публічного права, на яку і поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», а посада директора з питань експертизи ДП «Укрпатент», що тимчасово виконує обов`язки генерального директора даного підприємства, не є ідентичною посаді керівника, і як наслідок - тимчасове замісництво (виконання обов`язків) керівника (генерального директора) підприємства не є тотожнім перебуванню на посаді керівника (генерального директора) такого підприємства.

Представником відповідача також наголошувалось, що у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 31 Закону України «Про державну службу», з метою безперебійного функціонування державного органу одночасно з прийняттям рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби до призначення особи на таку посаду суб`єкт призначення може прийняти рішення про тимчасове покладення виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби категорії "А" на одного із заступників або на одного з керівників самостійних структурних підрозділів цього державного органу.

Зазначалось, що законодавець визначає т.в.о. як окремий правовий статус. А тимчасово виконуючий обов`язки наділяється додатковими повноваженнями щодо вчинення конкретних дій передбачених посадою, проте з ним не укладається окремий трудовий договір (контракт), отже не покладаються додаткові обов`язки та обмеження, що визначені контрактом або законодавством у зв`язку із укладанням контракту.

Тоді як для правильного визначення кола суб`єктів, що підпадають під дію Закону України «Про запобігання корупції» слід застосовувати вужче тлумачення у вважати службовими, посадовими особами на яких розповсюджується дія вищезазначеного Закону лише тих працівників, на яких покладено відповідні обов`язки на постійній основі. І у разі тимчасово виконання працівником організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків на час відсутності керівника (генерального директора) у звітному періоді, у такого працівника не виникає обов`язків подавати декларації, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, отже такий працівник не підпадає під дію Закону та не може вважатися особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Щодо видачі наказів про виплату премій працівникам представник відповідача зазначав наступне, відповідач видаючи вищевказані накази, лише реалізовувала усталений механізм преміювання, що ґрунтувався на клопотаннях керівників підрозділів, які керувались Положенням про преміювання Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності». При цьому жодних змін розміру премій у власних інтересах відповідачем не здійснювалось.

Позивач, як на підставу звернення до суду посилається на те, що ОСОБА_1 видавала вищевказані накази (вчиняла дії) перебуваючи у стані реального конфлікту інтересів, в результаті чого вчинила адміністративне правопорушення, що передбачене частиною 2 статті 172-7 КУпАП та у якості доказу долучає до позовної заяви витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень Постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2021 року (а.с.6-10).

Проте, підстави на які посилається позивач у своїй заяві, під час судового розгляду і перевірки та дослідження наявних у справі наявних доказів, не знайшли свого обґрунтування, а позивач не довів тих обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

При цьому, подана позивачем постанова Печерського районного суду м. Києва не містить відомостей про особу, яка притягалась до відповідальності, не містить відомостей про набрання рішенням законної сили та не дає змоги встановити обґрунтованість доводів позивача.

Під час судового розгляду, представником відповідача адвокатом Федоренком Д.В. повідомлено, що на вказану постанову до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції подано апеляційну скаргу.

З метою встановлення обставин, які мають значення для справи, суд зобов`язав представника позивача надати належним чином засвідчену копію постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2021 року з відміткою про набрання рішенням законної сили.

Натомість, на вимогу суду, відповідачем не надано належним чином засвідчену Постанову Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2021 року з відміткою про набрання рішенням законної сили.

Жодних доказів на підтвердження того, що вищевказана постанова набрала законної сили позивачем не надано.

Так, сам факт наявності провадження за фактом можливого скоєння адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-7 КУпАП, без підтвердження, що особу було притягнуто до відповідальності, а рішення суду набрало законної сили не можуть свідчити про те, що в діях відповідача ОСОБА_1 був будь-який умисний, протиправний характер, та вони перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із заподіяною позивачу матеріальною шкодою.

Отже, підстави на які посилається позивач у своєму позові, під час судового розгляду і перевірки та дослідження наявних у справі наявних доказів, не знайшли свого обґрунтування, а позивач не довів тих обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача щодо вчинення останньою адміністративного правопорушення за частиною 2 статті 172-7 КУпАП, а відповідно і нанесення відповідачем майнової шкоди позивачу. Тому, факт завдання відповідачем майнової шкоди позивачу - не доведено.

Натомість представником відповідача до матеріалів справи долучено Постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року, якою постанову судді Печерського районного суду м.Києва від 29 червня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, скасовано та закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.132-133).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивної цивільного судочинства. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено обов`язок доказування і подання доказів при якому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 та 4 ЦПК України визначено, що с торони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстави на які посилається позивач у своєму позові, під час судового розгляду і перевірки та дослідження наявних у справі наявних доказів, не знайшли свого обґрунтування, а позивач не довів тих обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Беручи до уваги викладене, обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також не надано докази наявності підстав стягнення матеріальної шкоди з відповідача.

З огляду на викладене, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 22, 1166 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» в задоволенні позову до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої юридичній особі внаслідок вчинення корупційного правопорушення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Зазначити дані позивача: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», , юридична адреса: 01601, м.Київ, вул. Глазунова, 1;

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Києва, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.Д. Бабич