Справа №949/292/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

присяжних Сало О.С. та Сімаченка В.Г.,

при секретарі судового засідання Катюха К.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Дубровиця цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дубровицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про усиновлення повнолітньої особи,

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про усиновлення повнолітньої особи.

Заява мотивована тим, що 07 листопада 2003 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб. До цього ОСОБА_3 перебувала у шлюбі із ОСОБА_6 . Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час ОСОБА_2 є повнолітньою особою та після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 трагічно загинув. Після укладення шлюбу із ОСОБА_3 , вони всі разом проживали в одному будинку. З того часу і по даний час, ОСОБА_2 називає йогосвоїм батьком. Між ними виникли гарні стосунки та справжній зв`язок батька і доньки. Він разом із ОСОБА_3 дбали про її належне виховання та духовний розвиток, запезбечували її всім необхідним. На підставі викладеного просить суд оголосити його усиновлювачем ОСОБА_2 .

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву, просив її задовольнити.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення заяви.

Представник Дубровицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень щодо заяви не має.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов висновку, що заява слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 Цивільного процесуального кодексу України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 тривалий час проживають однією сім`ю та підтримують спілкування, між ними склалися теплі стосунки, їх багато поєднує.

Як встановлено при розгляді заяви, ОСОБА_2 була позбавлена батьківського піклування, оскільки її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10).

Заінтересована особа ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію, що підтверджується довідкою про доходи (а.с.15).

Крім того, заявник ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_3 , від якого у них народилася спільна донька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13).

Відповідно до заяви від 21 лютого 2023 року, посвідченої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, ОСОБА_2 дає згоду на своє усиновлення ОСОБА_1 (а.с.36).

Згідно заяви від 21 лютого 2023 року, посвідченої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, ОСОБА_3 дає свою згоду на усиновлення її дочки ОСОБА_2 , своїм чоловіком ОСОБА_1 (а.с.38).

Відповідно до частини 1 статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Статтею 208 Сімейного кодексу України визначено, що усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема, відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 211 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах 5 та 6 цієї статті. Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав необхідно виходити з положень Конституції України і додержуватися норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Законів України "Про охорону дитинства" та"Про міжнародне приватне право", Конвенції про права дитини, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах і Протоколу до неї 1997 року, інших нормативно-правових актів України з питань захисту прав дитини, усиновлення, опіки і піклування.

Умови усиновлення слід розуміти як установлені сімейним законодавством України вимоги, додержання яких є обов`язковим під час здійснення зазначеного юридичного акта. Виходячи з цього та враховуючи специфіку справ про усиновлення, суди при прийнятті заяв повинні перевіряти відповідність форми та змісту такого документа як вимогам, визначеним у статті 252 Цивільного процесуального кодексу України, так і вимогам, що випливають із глави 18 "Усиновлення" Сімейного кодексу України, а саме: чи наведено в заяві відомості про усиновителів, про дитину, яку бажають усиновити, про її батьків, братів та сестер, чи викладено мотиви, з яких особа хочу усиновити дитину, чи сформульовано прохання про внесення відповідних змін до актового запису про народження останньої. У разі недотримання зазначених вимог настають наслідки, передбачені статтею 121 Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 3 вказаної Постанови визначено, що у зв`язку із включенням у Сімейний кодекс правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати, виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішення питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У Сімейному кодексі не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років.

Як встановлено при розгляді даної заяви, що заявник відповідає вимогам, що пред`являються до осіб, які можуть бути усиновлювачами, різниця між заявником та заінтересованою особою становить більше 18 років.

Також при розгляді справи достеменно встановлено, що у заявника відсутня корислива зацікавленість в усиновленні, а його мотив не спрямований на досягнення інших правових наслідків, ніж ті, що викладені ним у заяві.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси усиновлюваного, для забезпечення прав та інтересів заявника та заінтересованої особи, суд приходить до висновку про те, що заяву ОСОБА_1 у частині усиновлення слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 229 Сімейного Кодексу України, особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи.

Згідно із статтею 230 Сімейного Кодексу України, особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання змінити відомості про місце народження та дату народження дитини. Дата народження дитини може бути змінена не більш як на шість місяців. У рішенні про усиновлення суд змінює відомості про місце народження та дату народження дитини, якщо це відповідає її інтересам.

Згідно із пункту 9 Постанови, ухвалюючи рішення, суд повинен обґрунтувати задоволення чи відхилення заяви про усиновлення. У разі її задоволення в резолютивній частині рішення необхідно навести відомості про заявника (заявників), повністю зазначивши його прізвище, ім`я, по батькові, день, місяць і рік народження, а також про його громадянство. За наявності клопотання заявників суд вирішує питання про зміну прізвища, імені та по батьків, дати й місця народження дитини відповідно до статей 229-231 Сімейного кодексу. При цьому слід мати на увазі, що зміни вносяться не до свідоцтва, а до актового запису про народження дитини.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що до актового запису про народження ОСОБА_2 повинні бути внесені зміни, а саме зазначено батьком ОСОБА_2 заявника ОСОБА_1 , а прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_2 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 207, 208, 229, 230, 231, 233 Сімейного кодексу України, статтями 3, 10-11, 57-60, 209, 258-260, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Оголосити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , усиновлювачем повнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису №136 від 19 грудня 1996 року про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого відділом РАГСу Дубровицького району Рівненської області, а саме зазначити її батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, та залишити без змін відомості про прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 22 березня 2023 року.

Суддя: підпис.

Присяжні: підписи:

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор