У х в а л а

20 січня 2023 року

м. Київ

справа № 940/646/21

провадження № 61-32ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного навчального закладу «Тетіївське професійно-технічне училище» про стягнення недоплачених коштів,

В с т а н о в и в:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до ДНЗ «Тетіївське професійно-технічне училище», в якому просить зобов`язати ДНЗ «Тетіївське професійно-технічне училище» нарахувати та виплатити їй недоплачені грошові кошти за 2011-2021 роки в сумі 59 073,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 жовтня 1993 року її, ОСОБА_1 , прийнято на посаду майстра виробничого навчання в Тетіївське професійно-технічне училище № 8 Київської області, яке в подальшому перейменоване в державний навчальний заклад «Тетіївське професійно-технічне училище». У даному навчальному закладі вона працює і станом на час розгляду справи. Починаючи з 2011 року і по теперішній час керівництво ДНЗ «Тетіївське професійно-технічне училище» систематично порушує її права, а саме з 2011 року по 2014 рік при нарахуванні 50% посадового окладу за сумісництво обов`язків тимчасово відсутнього працівника, доплат за престижність та вислугу років їй не було враховано доплату за педагогічне звання 2 категорії у розмірі 10%, оскільки був неправильно обчислений розмір посадового окладу. Починаючи з 2012 року по теперішній час їй неправильно нараховано матеріальну допомогу на оздоровлення, оскільки, при визначенні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення не враховано педагогічне звання «майстер виробничого навчання» 2 категорії, а з 2018 року - «майстер виробничого навчання» 1 категорії. З грудня 2013 року по червень 2017 року їй неправильно нараховано 50% посадового окладу, на який не нараховувалися надбавки за престижність та вислугу років. З 2011 року по теперішній час їй невірно нарахована доплата за навчальний кабінет. З вересня 2019 року по теперішній час їй неправильно визначений розмір посадового окладу, а відтак неправильно нараховано і надбавку за престижність та вислугу років. Врахувуючи наведені обставини, з урахуванням індексації, за період з 2011 року по 2021 рік їй, ОСОБА_1 , не було доплачено 59 073,28 грн.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДНЗ «Тетіївське професійно-технічне училище» про стягнення недоплачених коштів відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2022 року - без змін.

28 грудня 2022 року ОСОБА_1 (далі - заявник) надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» закріплено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2022 року становить 2 481,00 грн.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є стягнення недоплачених коштів у розмірі 59 073,28 грн.

Ціна позову в даній справі складає 59 073,28 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00*100=248 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, касаційна скарга не містять належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного навчального закладу «Тетіївське професійно-технічне училище» про стягнення недоплачених коштів.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук