Номер провадження: 22-ц/813/2254/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року, постановленого під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складений 26 жовтня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання незаконними та скасування наказу про оголошення догани, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання незаконними та скасування наказу про оголошення догани, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 18.08.2021 року №01-02-220 про оголошення догани позивачу.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 09.11.2020 року Міністерством освіти і науки України розпочато реорганізацію Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова, адже 19.08.2020 року утворено Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку. 10.11.2020 року виконуючим обов`язків ректора новоствореного університету призначено ОСОБА_2 17.02.2021 року оголошено конкурс на заміщення посади керівника ДУ інтелектуальних технологій і зв`язку та призначено вибори ректора на 12.05.2021 року. 29.03.2021 року ОСОБА_2 , було звільнено з посади в.о. ректора Університету та призначено ОСОБА_3 . 02.04.2021 року ОСОБА_1 було призначено директором навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії. 21.04.2021 року до Університету були внесені кандидатури претендентів на посаду ректора, серед яких була і позивач. Вибори були відкладені, а нове керівництво здійснює перешкоди позивачу у здійснені її діяльності, не назначає на посади викладачів та проводить безкінечні розслідування. З перепонами ОСОБА_1 було надано відпустку не у термін, що вона просила в заяві з 12.07.2021 року по 27.08.2021 року, наказом їй було надано відпустку з 15.07.2021 року по 15.08.2021 року, в той час як з наказом її ознайомили 19.08.2021 року. 14.07.2021 року ОСОБА_1 наприкінці робочого дня стало відомо про видання в.о. ректора ОСОБА_3 наказу про реорганізацію Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії шляхом утворення на базі його кафедр з 14.09.2021 року факультетів інформаційних технологій (ФІТ) та Електроніки, телекомунікацій та радіотехніки (ФЕТР). На засіданні Вченої ради, до складу якої входить позивач питання про реорганізацію інституту не ставилося та голосування не проводилося. Наказ про реорганізацію є незаконний, адже вчена рада не розглядала таке питання, вченій раді взагалі не було направлено пропозиції прийняти рішення про реорганізацію ННІ ІКПІ. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси, провадження у справі було відкрите, перше засідання призначено на 17.08.2021 року. Також позивач звернулась до правоохоронних органів. За службове підроблення та перевищення повноважень в.о. ректора. 17.08.2021 року судом було витребувано докази та ухвала була передана до канцелярії Університету того ж дня. Наступного дня, 18.08.2021 в.о. ректора ОСОБА_3 видав розпорядження, яким ОСОБА_1 зобов`язано до 10:00 год. надати оригінали документів, частина яких вже була надана під час перебування позивача у відпустці, а частина яких знаходяться на кафедрі, викладачі якої знаходяться у відпустці до 25.08.2021 року. Позивач склала службову записку, якою повідомила про надання деякої інформації та просила надати час для виконання розпорядження до 20.08.2021 року включно, адже запитується великий обсяг інформації та секретаря кафедри було звільнено. Того ж дня, в.о. ректора ОСОБА_3 виніс наказ, яким оголосив догану позивачу. 19.08.2021 року позивач виконала розпорядження, передала всі затребувані документи ОСОБА_4 ОСОБА_4 подала доповідну записку про необхідність оголошення позивачу суворої догани. Позивач вважає всі ці дії такими, що здійснюють моральний тиск на неї, адже вона не відмовилася від участі у виборах на посаду ректора Університету. Оскаржуваний наказ про оголошення догани не містить підстав для застосування стягнень, містить абстракті відомості та немає посилань на порушення позивачем будь-яких норм, пояснення позивача не відбиралися.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнаний незаконним та скасований наказ Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку від 18 серпня 2021 року №01-02-220 про оголошення догани ОСОБА_1 , директору навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи,погодившись з усними доводами позивача, які не підтверджені належними доказами, про те, що ОСОБА_4 перебував на робочому місці після 14.30 год. та міг прийняти документи підготовлені позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Щукін О.С., представник ОСОБА_1 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, як таких, що не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду та які не можуть бути підставами для його скасування.

Крім того просить стягнути з відповідача усі судові витрати у справі, зокрема витрати ОСОБА_1 на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн., посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, як таких, що не спростовують законність та обґрунтованість додаткового рішення суду та які не можуть бути підставами для його скасування.

До відзиву надані докази його надіслання Державному університету інтелектуальних технологій і зв`язку (а.с. 58 т. 2).

Учасники справи про призначене судове засідання на 25 січня 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 129-133 т. 2).

Від адвоката Щукіна О.С., представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 146-148 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 призначено з 02.04.2021 року по 01.04.2026 року на посаду директора навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії на 1,0 ставки, що вбачається з наказу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку №01-05-36 від 02.04.2021 року (а.с.23).

02.04.2021 року ОСОБА_1 та Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку в особі виконуючого обов`язків ректора ОСОБА_3 було укладено контракт. Пунктом 5.1 контракту встановлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом (а.с.24-26).

В.О. ректора ОСОБА_3 13.07.2021 року видав розпорядження №167/01-36, яким просив терміново не пізніше 16:30 13.07.2021 року надати ректору документацію з метою перевірки функціональних обов`язків завідувача кафедри ОСОБА_5 , а саме: план роботи кафедри за 2020-2021 навчальний рік, 2019-2020 навчальний рік, 2018-2019 навчальний рік, 2017-2018 навчальний рік; звіт роботи кафедри за 2020-2021 навчальний рік, 2019-2020 навчальний рік, 2018-2019 навчальний рік, 2017-2018 навчальний рік; розподіл педагогічного навантаження кафедри за 2020-2021 навчальний рік, 2019-2020 навчальний рік, 2018-2019 навчальний рік, 2017-2018 навчальний рік; план та звіт індивідуального педагогічного навантаження ОСОБА_5 , за 2020-2021 навчальний рік, 2019-2020 навчальний рік, 2018-2019 навчальний рік, 2017-2018 навчальний рік; журнали проведення занять навчальних груп, де є дисципліни ОСОБА_5 за 2020-2021 навчальний рік, 2019-2020 навчальний рік, 2018-2019 навчальний рік, 2017-2018 навчальний рік (а.с.34, 128).

ОСОБА_1 того ж дня, 13.07.2021 року, повідомила ОСОБА_3 про неможливість виконання розпорядження до 16:30 год., у зв`язку з великим обсягом запитаної документації (а.с.35).

Стрелковська 14.07.2021 року надала пояснення на виконання розпорядження №167/01-36, відповідно до яких вказала, що плани роботи кафедри ІТ підготовлені, звіти роботи кафедри ІТ не підписані зав.каф. ОСОБА_5 , розділ педагогічного навантаження кафедри зазначений в плані роботи кафедри, відсутні в номенклатурі поняття «звіт індивідуального навчального навантаження», індивідуальні плани є на кафедрі. Журнали знаходять в директораті (а.с.130).

Розпорядження №01/03-23 від 13.07.2021 (а.с.127) не приймається судом до уваги, адже не є підставою оголошення догани, адже в наказі про застосування дисциплінарного стягнення вказано конкретні два розпорядження.

В.о. ректора ОСОБА_3 розпорядженням №01-03-27 від 06.08.2021 року зобов`язав заступника начальника навчально-методичного відділу завідувача навчального сектора ОСОБА_6 у термін до 15:20 год. 06.08.2021 надати: звіт про проведення навчальних занять в.о. завідувача кафедри інформаційних технологій ОСОБА_5 , за 2020-2021 навчальний рік; звіт щодо анкетування, з метою оцінювання очами студентів повноти та якості викладення навчальних дисциплін в.о. завідувача кафедри інформаційних технологій ОСОБА_5 , а старшого викладача кафедри мереж зв`язку ОСОБА_7 зобов`язав надати: журнал обліку роботи академічних груп по спеціальності ІПЗ ННІ ІК ПІ, розклад занять та розклад екзаменаційної сесії по спеціальності ІПЗ ННІ ІК ПІ. Відзначено, що розпорядження видано на виконання запиту Одеської обласної прокуратури від 02.08.2021 року (а.с.46).

Заступник директора ННІ ІКПІ старший викладач кафедри МЗ ОСОБА_7 службовою запискою від 06.08.2021 року повідомила в.о. ректора ОСОБА_3 про передачу до навчального відділу положення про кафедру ІТ, положення про ННІ ІКПІ, основні заходи діяльності ННІ ІКПІ на 2020-2021 н.р., протоколи засідання кафедри ІТ, протоколи засідання ради ННІ ІКПІ, інформацію щодо проведення навчальних занять ОСОБА_5 , протоколи роботи ЕК, захист випускних кваліфікаційних робіт (проф. Романюк В.В.), інформацію щодо проведення контролю дистанційного навчання студентів ННІ ІКПІ з боку ННІ ІКПІ. Вказала, що передача журналів обліку роботи академічних груп по спеціальності ІПЗ ННІ ІКПІ та розклади екзаменаційної сесії по спеціальності ІПЗ ННІ ІКПІ за запитом Одеської обласної прокуратури від 02.08.2021 року не передбачені. Журнали обліку роботи академічних груп по спеціальності ІПЗ ННІ ІКПІ не можуть бути передані до прокуратури, оскільки в університеті очікується перевірка КРУ. Розклад занять та розклад екзаменаційної сесії по спеціальності ІПЗ ННІ ІКПІ були передані ОСОБА_4 та досі не повернено до ННІ ІКПІ (а.с.48).

В.О. ректора ОСОБА_3 18.08.2021 року видав розпорядження №01-03-29 на виконання запиту Одеської обласної прокуратури від 02.08.2021 року, яким зобов`язав ОСОБА_1 у термін до 10:00 год. 18.08.2021 надати проректору з економічно-фінансової діяльності ОСОБА_4 оригінали документів, а саме план роботи кафедри інформаційних технологій за 2018-2021 н.р., індивідуальні плани ОСОБА_5 за 2018-2021 р., журнали обліку роботи академічних груп, в яких викладав ОСОБА_5 за 2018-2021 роки, розклад занять ОСОБА_5 за 2018-2021 роки, розклад занять ННІ ІК ПІ за 2018-2021 роки, протоколи засідання кафедри інформаційних технологій за 2018-2021 роки, інформацію щодо форми навчання та перевірки успішності на кафедрі інформаційних технологій у 2018-2021 роках, нормативні документи, які регулюють зазначене питання (а.с.52, 135).

ОСОБА_1 в свою чергу службовою запискою від 18.08.2021 року просила надати їй час для підготовки документів до 20.08.2021 року включено, у зв`язку зі значним обсягом документів та звільненням секретаря кафедри ІТ. Повідомила, що заступник директора ННІ ІКПІ ОСОБА_7 надала документи відповідно до п.2, 4, 6 (а.с.53).

Того ж дня, 18.08.2021 року наказом №01-02-220 Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, оголошено догану ОСОБА_1 за систематичне невиконання доручень в.о. ректора (розпорядження від 13.07.2021 та від 18.08.2021 року). Підстави вказані пояснення та службова записка ОСОБА_1 в яких вона просила надати час для виконання розпорядження (а.с.54, 136).

19.08.2021 року ОСОБА_1 подала службову записку, якою повідомила про виконання розпорядження №01-03-29 від 18.08.2021 року на надання документів проректору з економічно-фінансової діяльності ОСОБА_4 19.08.2021 року о 14:30 год. (а.с.133).

В свою чергу проректор ОСОБА_4 службовою запискою від 19.08.2021 року повідомив, що ОСОБА_1 не надала йому документів та вказав, що його робочий день до 14:00 год. (а.с.134).

Судом звернуто увагу, що службова записка ОСОБА_1 від 19.08.2021 року очевидно складена після передання документів о 14:30 год., в той час як службова записка ОСОБА_4 також датована 19.08.2021 року, незважаючи на те, що він вказує, що його робочий день закінчився о 14:00 год. Тобто, або ОСОБА_4 перебував на робочому місці після 14:30 год. та міг прийняти документи підготовлені позивачем, або ж службова записка складена не 19.08.2021 року.

Суд обґрунтовано підтримав доводи представника позивача, що службова записка проректора з економічно-фінансової діяльності ОСОБА_4 складена 19.08.2021 року, в той час як наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності винесено 18.08.2021 року.

Доповідною запискою від 18.08.2021 року, проректор з ЕДФ ОСОБА_4 пропонувала оголосити сувору догану позивачці за іншими обставинами, не пов`язаними з виконанням розпоряджень ОСОБА_3 (а.с.58-59), тому судом не приймаються такі докази до уваги.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказу про оголошення догани, суд першої інстанції виходив із відсутності вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Судом вірно встановлено, що на виконання розпорядження в.о. ректора ОСОБА_3 позивачу надавалося менше двох годин часу, що не заперечувалося відповідачем.

Судом вірно зазначено про те, що об`єм запитуваної інформації та такий час є недостатнім для належного виконання розпоряджень виконуючого обов`язків ректора.

У діях ОСОБА_1 відсутня бездіяльність, вона попереджала про неможливість виконання розпоряджень у вказані терміни та просила надати додатковий час та в результаті повідомляла про результати виконання розпорядження, тому в її діях відсутня вина у вчиненні дисциплінарного проступку.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Щодо пояснень ОСОБА_1 , які передбачені ст.149 КЗпП України, судом зазначено наступне.

В наказі від 18.08.2021 року про застосування дисциплінарного стягнення вказано, що підставою є пояснення позивача від 14.07.2021 та від 18.08.2021 року.

Такі пояснення надавалися ОСОБА_1 з інших підстав, а не безпосередньо на запит в.о. ректора на вимогу виконання приписів ст.149 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про скасування наказу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку від 18 серпня 2021 року №01-02-220 про оголошення догани ОСОБА_1 , директору навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи,погодившись з усними доводами позивача, які не підтверджені належними доказами, про те, що ОСОБА_4 перебував на робочому місці після 14.30 год. та міг прийняти документи підготовлені позивачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем не враховано всіх фактичних обставин та безпідставно притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, виходячи з того, що доведення правомірності своїх рішень лягає на роботодавця, зважаючи на не дотримання вимог притягнення до дисциплінарної відповідальності та не дослідження роботодавцем фактичних обставин справи, а також відсутність вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, з огляду на фізичну неможливість виконання розпорядження в двогодинний строк.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими у відповідності до встановлених обставин справи та такими, що зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Щодо заявленого клопотання про стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн. у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Заяви про зменшення судових витрат від Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку до суду не надходило.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що адвокатом Щукіним О.С., представником ОСОБА_1 надано клопотання про розподіл судових витрат за надання адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, складність справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, що також відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (ЄДРПОУ 43997335)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 січня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра