Справа № 346/4286/22
Провадження № 2/346/283/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю секретаря - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

У С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить йому, його батьку ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_2 в рівних частках по 1/3 кожному. В 1999 році ОСОБА_3 рішенням Слобідської сільської ради було надано дозвіл на будівництво літньої кухні, зведення якої було завершено в 2001 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. За життя ним було складено заповіт, за яким він все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_1 . Після смерті батька, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Однак, оформити спадкові права на частку спадкодавця в домоволодінні не зміг, оскільки правовстановлювальні документи на дане майно втрачені, а також нотаріусом було звернуто увагу на те, що до складу спадкового майна входить літня кухня літ. «З», яка не була здана в експлуатацію спадкодавцем за його життя. Вказаний об`єкт був побудований з відхиленням від проекту, а саме збільшено його площу, а тому літня кухня, на думку позивача, вважається самочинним будівництвом. 22.02.2022р. він звернувся до ДІАМ України із заявою про прийняття в експлуатацію господарської споруди. Листом від 02.06.2022р. йому було роз`яснено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він буде прийнятий в експлуатацію. За даних обставин, посилаючись на норми спадкового права, а також положення ст.. 376 ЦК України, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження в даній справі та витребувано з Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи відносно спірного нерухомого майна, а також витребувано з Коломийської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №48/2015, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, 21.11.2022р. подав до суду письмову заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився. 09.11.2022р. надійшло письмове клопотання в якому в.о. селищного голови просив розглянути справу без участі їхнього представника. Також зазначено, що Печеніжинська селищна рада не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_2 21.11.2022р. подала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує щодо задоволення позову та просила розглянути справу за її відсутності.

Представник Державної інспекції архітектури та містобудування України в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, які просив врахувати при розгляді справи. Зокрема зазначив, що законодавством України визначено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, за яким спірний об`єкт нерухомості до експлуатації не приймався.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів інвентаризаційної справи судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 01.02.1996р. виконкомом Слобідської сільської ради виданого на підставі рішення №8 від 28.03.1995р., ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності (кожному по 1/3 частці) домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано станом на 31.12.2012р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №2 під реєстровим №338.

Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 03.08.2021р. домоволодіння в АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м. рік побудування 1970, а також господарських будівель та споруд: літньої кухні літ «Б» рік побудування 1980, стайні, літ. «В», рік побудування 1980, стодоли літ. «Г» рік побудування 1980, навісу літ. «Д» рік побудування 1980, навісу літ «Ж» рік побудування 1987, літньої кухні літ. «З» рік побудування 2001, вбиральні літ «К», криниці №1, огорожі №2.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області було зроблено відповідний актовий запис № 11.

Зі змісту довідки, виданої Слобідським старостинським округом Печеніжинської селищної ради від 17.06.2022р. № 149 вбачається, що згідно записів в по господарській книзі №3 (за 2011-2015рр.) Слобідської сільської ради особовий рахунок № НОМЕР_2 померлому ОСОБА_3 належить 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та приватизовані земельні ділянки, державний акт серії ІФ-07-38-2/000132, площею 0,7522 га. в с. Слобода. Тип двору робітничий. На момент смерті ОСОБА_3 разом з ним були зареєстровані дружина ОСОБА_2 , чоловік онуки ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 . Інших осіб зареєстрованих не було.

Згідно ст.. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК України).

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли зокрема і його право власності на 1/3 частку домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Слобідської сільської ради від 23.05.2014р., ОСОБА_3 все своє майно заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родинні зв`язки між позивачем та ОСОБА_3 , як сином та батьком підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів копії спадкової справи №48/2015 судом було встановлено, що 03.02.2015р. ОСОБА_1 подав до Першої Коломийської районної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька. Того ж дня заяву про відмову від спадщини подала дружина померлого ОСОБА_2 .

Положеннями ст.. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Мануляк І.В. 10.12.2021р. вбачається, що ОСОБА_1 успадкував земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с. Слобода, загальною площею 0,2500 га., що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-07-38-2/000132. Також позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1198 га.,. що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 803257.

При цьому, постановою від 08.12.2021р. нотаріус відмовив спадкоємцю у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в житловому будинку у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на дане спадкове майно. Також нотаріусом зазначено, що літня кухня літ «З» побудована спадкодавцем згідно рішення виконавчого комітету Слободівської сільської ради №12 від 23.03.1999 р. та згідно проекту та не здана в експлуатацію.

Отже, письмовими доказами в справі було підтверджено неможливість спадкоємця оформити свої спадкові права на домоволодіння в позасудовому порядку.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України, одним із способів набуття права власності на майно є спадкування.

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником 1/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , та ще 1/3 частку даного нерухомого майна набув в порядку спадкування після смерті свого батька. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу та наявність не введеної в експлуатацію споруди, не може отримати в нотаріальній конторі правопідтверджуючі документи, а тому його право підлягає захисту, відповідно до положень ст. 392 ЦК України.

В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 2/3 частки домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ «А», кухні літ. «Б», стайні літ. «В», стодоли літ. «Г», навісу літ. «Ж», вбиральні літ. «К», криниці №1, огорожі №2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується не зданої в експлуатацію літньої кухні літ. «З», то в цій частині вимог суд виходить з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Слобідської сільської ради №12 від 23.03.1999р. ОСОБА_3 надано дозвіл провести будівництво літньої кухні в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення, 15.07.1999р. ОСОБА_3 було видано будівельний паспорт. В проекті будівництва зазначено, що площа кухні має становити 38,61 кв.м., а її завершення повинно бути закінчено в 2001 році.

Згідно характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, літня кухня позначена літ. «З» була зведена в 2001 році і її площа становить 62,4 кв.м.

У звіті №28.11/2021-С про проведення технічного обстеження зазначено про можливість надійної та безпечної експлуатації господарської будівлі літньої кухні літ. «З». Дефектів та пошкоджень не виявлено.

У виписці з інвентаризаційних матеріалів вказано, що будівля літньої кухні літ. «З» не здана в експлуатацію.

Судом встановлено, що після отримання постанови нотаріуса, ОСОБА_1 звертався до Державної інспекції архітектури та містобудування України, проте вирішити питання щодо введення нерухомого майна в експлуатацію не зміг, в підтвердження чого надав лист-відповідь від вказаного державного органу.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовував свої вимоги зокрема посиланнями на ст.. 376 ЦК України, вважаючи, що зведена його батьком літня кухня є самочинним будівництвом.

Такі посилання суд вважає безпідставними, оскільки в п. 3.2 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. В такому випадку вірним є визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

В своїй постанові від 21 листопада 2018 р. по справі №363/1278/15-ц Верховний Суд зазначив, що якщо будівництво об`єкта нерухомого майна, не введеного в експлуатацію на день смерті спадкодавця, здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

Процедура прийняття в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів визначена Порядом прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 березня 2011 року.

Використання за призначенням не прийнятих у встановленому законодавством порядку в експлуатацію об`єктів забороняється.

Таким чином, до вирішення питання про прийняття будинку в експлуатацію і його державної реєстрації цей об`єкт не має юридичного статусу житлового будинку, а відтак вірним способом захисту для спадкоємця є звернення до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

З урахуванням зазначеного, суд взявши до уваги фактичні обставини даної справи, прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати право забудовника на 2/3 частки незавершеної будівництвом літньої кухні літ «З» за адресою: АДРЕСА_1 , що надасть ОСОБА_1 право на введення цього об`єкта в експлуатацію і проведення державної реєстрації на нього.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 1216-1218, 1223, 1233, 1268, 1296, 1297 ЦК України, п.8, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 2/3 частки домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ «А», кухні літ. «Б», стайні літ. «В», стодоли літ. «Г», навісу літ. «Ж», вбиральні літ. «К», криниці №1, огорожі №2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право забудовника на 2/3 частки незавершеної будівництвом літньої кухні літ. «З», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27 січня 2023 року.

Суддя Третьякова І. В.