Справа № 2-25/11 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/171/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

08 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палти з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів:Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО`про визнання права власності та за позовом ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО`про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано право власності на самочинне будівництво за власником 1/7 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на прибудову А-ІІ-1, яка складається з приміщень 2а-1 площею 4,7 кв.м., 2а-2 площею 2,3 кв.м., 2а-3 кв.м. площею 8,4 кв.м., 2а-4 площею 12,5 кв.м. та два господарські приміщення під літ. В і Л на АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано право власності на самочинне будівництво за власником 5/14 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на приміщення: тамбур «а»; сходи «а»; літню кухню - «Б-1»; сарай, теплицю «Б-2»; теплицю; гараж «Б-2»; коптилку, навіс «н».

Рішення оскаржив представник ОСОБА_1 -адвокат Блонський Михайло Андрійович, подавши апеляційну скаргу 18 січня 2023 року, тобто по спливу більше 11 років з дня ухвалення рішення. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що його довірителька з 1997 року перебуває у Сполучених штатах Америки та вже отримала громадянство цієї країни. У зв`язку з відсутністю на території України ОСОБА_1 участі у справі не брала, копія рішення судом їй не надсилалась. Станом на сьогодні ОСОБА_4 вирішила продати свою частку будинку у зв`язку з чим виникло питання оскарження рішення. Посилаючись на ст.294 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення рішення, вважає, що їй має бути гарантоване право на апеляційне оскарження навіть з врахуванням тривалого строку, який минув з часу ухвалення рішення.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

На момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України 2004 року. Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки апеляційна скарга подана 18 січня 2023 року, то апеляційний суд керується нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року з наступними змінами.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Адвокат Блонський М.А. оскаржує судове рішення в інтересах третьої особи у справі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що про розгляд справи їй не було відомо, оскільки вона з 1997 року проживала в США.

Однак такі твердження адвоката спростовуються матеріалами справи.

Зокрема судом встановлено, що провадження у даній справі відкрито 02 серпня 2006 року.

На аркуші справи 106 міститься довіреність ОСОБА_1 , якою вона уповноважила ОСОБА_5 або ОСОБА_6 представляти її інтереси в усіх судових установах .

З протоколу судового засідання від 18 серпня 2006 року встановлено, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 був присутній в судовому засіданні.

Відтак, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 знала про наявність справи у суді.

Крім цього, в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_1 , зокрема на 26 грудня 2011 року (а.с.161).

У ч.5 ст.74 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення судового рішення зазначалося, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відкриття апеляційного провадження по спливу більше одинадцяти років після ухвалення рішення порушить принцип правової визначеності.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи, а тому підстав для відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд не вбачає.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтею 358 ЦПК України,суд-

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2011 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк