Справа №751/569/22
Провадження №2/751/107/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Савчук М.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Городничої Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 105695 доларів США 89 центів та 3% річних за весь час прострочення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Салівон Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 100000 доларів США 00 центів, а також 3% річних в розмірі 5736,99 доларів США (станом на дату звернення до суду); продовжити нарахування 3% річних на суму боргу за формулою, яка зазначена у тексті позовної заяви, до моменту ухвалення судом рішення; зазначити в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3 % річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за такою формулою: «Борг*3/100%/365 днів * кількість днів прострочення», до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу (105695,89 доларів США) і стягнути отриману суму процентів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ; стягнути понесені судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем була попередня домовленість про придбання ряду сільськогосподарських підприємств. Для підтвердження своїх намірів та на виконання даної домовленості позивач передав відповідачу кошти в сумі 100000 доларів США 00 центів за корпоративні права кількох підприємств, що було оформлено розпискою від 28.02.2020, складеною відповідачем власноручно. Також в розписці зазначено, що кошти в сумі 30500,00 доларів США передано «згідно відомості, яка буде погоджена сторонами». Але сторони ніколи більше нічого не погоджували, в тому числі й згадану відомість. ОСОБА_2 не отримав жодної послуги від ТОВ «БФ-Консалтинг», а корпоративні права (частки у статутному капіталі ПСП «Промінь» і ТОВ «Промінь») не були передані позивачу і з ним не було укладено ні договору купівлі-продажу часток у ПСП «Промінь» і ТОВ «Промінь», ні акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариств, а по невідомим причинам взагалі були передані третім особам, що послугувала внесення в ЄРДР відомостей щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Таким чином, вважають, що ОСОБА_3 безпідставно набув грошові кошти в сумі 100000 доларів США та продовжує їх утримувати без належної правової підстави, ухиляється від їх повернення, які позивач і просить стягнути, посилаючись на ст. 1212 ЦК України. Станом на дату звернення до суду кошти в добровільному порядку не повернуті. Крім цього, у зв`язку з безпідставним утриманням коштів відповідачем, позивач просить стягнути 3% річних за період з 29.02.2020 до дня ухвалення рішення, які станом на 25.01.2022 складають 5736,99 доларів США, а також зобов`язати орган, що здійснює примусове виконання рішення, розраховувати 3% річних до моменту виконання рішення.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

20.06.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідач зазначає, що розписка від 28.02.2020 є лише документом, який підтверджує оплату за корпоративні права ПСП «Промінь», ТОВ «Промінь» та послуги. Твердження позивача про те, що відповідач обіцяв продати йому корпоративні права та за це отримав кошти (передплату), не відповідають дійсності, а також суперечать змісту розписки від 28.02.2020, в якій чітко прописано, що ці кошти передані, як оплата за уже передані корпоративні права та надані послуги, а не аванс, не передплата, не попередня оплата. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є партнерами. Корпоративні права вищевказаних компаній були придбані ОСОБА_5 (син ОСОБА_6 ) та ОСОБА_4 . Корпоративні права компаній реєструвались або на позивача (чи його сина) або на ОСОБА_4 або на інших осіб. Твердження позивача, що корпоративні права ПСП «Промінь» були продані невідомій третій особі не відповідають дійсності, оскільки цією особою і був саме ОСОБА_4 . Розписка від 28.02.2020 є підтвердженням оплати позивачем відповідачу вартості корпоративних прав ПСП «Промінь», ТОВ «Промінь», проданих ОСОБА_4 та уже наданих послуг. Зобов`язання щодо продажу корпоративних прав виконані, будь-якого порушення строків виконання зобов`язання не було. Позивач не звертався до відповідача з будь-якою вимогою про повернення коштів чи виконання зобов`язань, будь-яких претензій (фінансових вимог) за період з 29.02.2020 по 25.01.2022 у позивача не було. Крім того, у висновку експерта від 04.11.2021 не вказано дослідження саме по розписці від 28.02.2020. Дослідження проводилось без конкретизації по кожній розписці, лише з посиланням на порівняння підписів у розписках.

14.07.2022 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій викладені заперечення стосовно зазначених у відзиві пояснень.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.08.2022 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт, шляхом заборони відчуження на майно, а саме: 1/4 частину квартири (реєстраційний номер майна 36543981), загальною площею 82,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві приватної власності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просить відмовити з урахуванням доводів, що викладенні у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних приписів ЦК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77 цс) та від 04.12.2019 №917/1739/17 (провадження №12-161гс19).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи обставини справи, зумовлені фактичним отриманням ОСОБА_3 від ОСОБА_2 100000 доларів США, як оплату за ПСП «Промінь» та ТОВ «Промінь», а також за послуги ТОВ «БФ-Консалтинг» шляхом укладання відповідної розписки, тобто фактичною передачею наявного у останнього майна (грошей) або його зменшення, в не заборонений цивільним законодавством спосіб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосовування до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України, що регулюють кондикційні зобов`язання, передбачені приписами Глави 83 ЦК України.

Більш того, про наявність деліктних зобов`язань між сторонами справи свідчить і наявність розслідуємого кримінального провадження №0000027 від 13.10.2020 за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заподіяння майнової шкоди шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 в особливо великих розмірах.

При цьому, суд не може вийти за межі позовних вимог та усупереч принципу диспозитивності самостійно обрати правову підставу та предмет позову. Тим більше, що у деліктних зобов`язаннях підлягають доведенню всі аспекти, характерні для даного виду зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши і оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності з правовими нормами, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями ч.1, ч.9 ст.158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Під час розгляду справи ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.08.2022 було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, шляхом заборони відчуження, на майно, а саме: 1/4 частину квартири (реєстраційний номер майна 36543981), загальною площею 82,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві приватної власності.

З огляду на відмову судом у задоволенні позову, суд вважає за доцільне скасувати застосовані заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 18, 19, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 625, 1212 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 105695 доларів США 89 центів та 3% річних за весь час прострочення відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.08.2022, шляхом накладення арешту та заборони відчуження на майно, а саме: 1/4 частину квартири (реєстраційний номер майна 36543981), загальною площею 82,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві приватної власності.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 23.01.2023.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач