ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/1605/21 Номер провадження 22-ц/814/979/23Головуючий у 1-й інстанції Нечипоренко І.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»

на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2021 року, ухвалене суддею Нечипоренко І.М., повний текст рішення складено 15 листопада 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» звернулос до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором у розмірі 148 811,55 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6/4/2007/840-К/377, відповідно до якого банк надав кредит у сумі 68 000,00 доларів США зі строком повернення до 24.05.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25.05.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №6/4/2007/840-П/379, згідно якого ОСОБА_2 поручається перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором. 25.05.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №6/4/2007/840-П/378, згідно якого остання поручається перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором. 20.09.2019 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» укладено договір №GL3N24068 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. п. 1.1. банк - ПАТ КБ «Надра» відступає новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» належні йому права, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор в день укладення цього договору відповідно до пункту 4 цього договору набуває усі права кредитора (п.2 договору). Додаток №1 до договору №GL3N24068 про відступлення прав вимоги від 20.05.2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору №6/4/2007/840-К/377 від 25.05.2007 року, права вимоги до ОСОБА_2 на підставі договору поруки №6/4/2007/840-П/379 від 25.05.2007 року та до ОСОБА_3 на підставі договору поруки №6/4/2007/840-П/378 від 25.05.2007року. Станом на дату подачі даного позову заборгованість за кредитним договором не погашена, наявне порушення кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, що тягне настання відповідних негативних наслідків, що підтверджується виписками по особовим рахункам відносно ОСОБА_1 , наданими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Три проценти річних нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Розрахунок 3 % річних за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 1 653 461,74 гривень за останні 3 роки до звернення до суду з даним позовом. Згідно розрахунку розмір 3% річних, що нарахований на заборгованість по кредиту за останні 3 роки, складає 148 811,55 грн. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат не є санкцією передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач звернувся до суду з позовом 26.03.2021 року, тобто до спливу строку кредитування (24.05.2022 року), а тому не має право на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України. У даних правовідносинах з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредиту). Вимог щодо стягнення основної заборгованості за кредитним договором позивачем не заявлено. Судові рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Гефест», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що розмір заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками вказані в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року, який підписано уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку. Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього договору. Вказав, що позовна давність щодо стягнення 3% річних за кредитним договором має безстроковий характер, тому не має прив`язки до строку позовної давності за основним зобов`язанням. Зазначає, що інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.01.2022 року дана справа витребувана з Дергачівського районного суду Харківської області (а.с. 138).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.01.2022 року апеляційна скарга ТОВ «ФК «Гефест» залишена без руху (а.с. 140).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 03.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 145).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (а.с. 146).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.08.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 04.01.2023 року, без повідомлення учасників справи (а.с. 147).

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 25.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6/4/2007/840-К/377, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 68 000,00 доларів США зі строком повернення до 24.05.2022 року (а.с. 5-6).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25.05.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №6/4/2007/840-П/379, згідно якого ОСОБА_2 поручається перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором (а.с. 7).

25.05.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №6/4/2007/840-П/378, згідно якого ОСОБА_3 поручається перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором (а.с. 8).

20.09.2019 року між ПАТ КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» укладено договір №GL3N24068 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. п. 1.1. банк - ПАТ КБ «Надра» відступає новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» належні йому права, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів , зазначених у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор в день укладення цього договору відповідно до пункту 4 цього договору набуває усі права кредитора (п.2 договору). Додаток №1 до договору №GL3N24068 про відступлення прав вимоги від 20.05.2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_3 , що виникли на підставі кредитного договору №6/4/2007/840-К/377 від 25.05.2007 року, права вимоги до ОСОБА_2 на підставі договору поруки №6/4/2007/840-П/379 від 25.05.2007 року та до ОСОБА_3 на підставі договору поруки №6/4/2007/840-П/378 від 25.05.2007 року (а.с. 10-14).

Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку 3% річних за ст. 625 ЦК України вбачається, що станом на 12.03.2021 року на заборгованість по кредиту, яка складає 1 653 461,74 грн., нараховано 3% річних за три останні роки у розмірі 148 811,55 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що строк виконання основного зобов`язання згідно умов договору був встановлений до 24.05.2022 року, що підтверджується змістом кредитного договору та договорами поруки.

З позовом до суду ТОВ «ФК «Гефест» звернулося 26.03.2021 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що кредитор використав своє право на зміну строку виконання основного зобов`язанням, відповідно до положень розділу 4 кредитного договору, через порушення позичальником строків погашення кредиту та направлення відповідачам вимоги про повне дострокове виконання зобов`язань до закінчення строку дії договору, а саме до 24.05.2022 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 26.03.2021 року, тобто до спливу строку кредитування, а тому не має права на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України. У даних правовідносинах з відповідачів на користь позивача передбачено стягнення процентів від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредиту).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстав для стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, отже позов задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом позову у даній справі є стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання відповідно ст. 625 ЦК України.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), а також Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 757/21050/16-ц (провадження № 61-17790св18), від 8 квітня 2020 року у справі № 339/400/16-ц (провадження № 61-14114св19), від 6 липня 2020 року у справі № 522/16531/17 (провадження № 61-16035св19) та від 12 серпня 2020 року у справі № 757/28275/17-ц (провадження № 61-42409св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» посилалося на те, що відповідачі порушують взяті на себе зобов`язання та не сплачують заборгованість за кредитним договором.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» просило стягнути лише 3% річних за три роки, а саме за період з 11 березня 2018 року по 12 березня 2021 року у розмірі 148 811,55 грн., виходячи з суми 1 653 461,74 грн., а не з загального розміру заборгованості боржника. Позовних вимог щодо дострокового стягнення кредитних коштів Товариством не заявлялося.

Також позивачем не надано суду детального розрахунку заборгованості, який би містив дані про залишок поточної та простроченої заборгованості за наданим кредитом, процентами, нараховані та сплачені суми позичальником, процентами, а також момент порушення грошового зобов`язання.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем позовних вимог, а також того, що відсутні підстави для застосування статті 625 ЦК України. Крім того, вимог щодо стягнення основної заборгованості за кредитним договором позивачем не заявлено, судових рішень про стягнення заборгованості матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність щодо стягнення 3% річних за кредитним договором має безстроковий характер, тому не має прив`язки до строку позовної давності за основним зобов`язанням, то такі доводи не заслуговують на увагу, з врахуванням наступного.

Главою 19ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18 про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії кредитного договору не закінчився, тому підстави для застосування у даному випадку статті 625 ЦК України, відсутні.

Наведені обставини свідчать, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив зміст спірних правовідносин та застосував норми матеріального і процесуального права. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 січня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов