Номер провадження: 22-ц/813/2596/23
Справа № 495/7870/21
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря: Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2021 року про відмову забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Шевчук Ю.В., повний текст ухвали складено 14 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в якій просив накласти арешт на належну відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку площею 4,70 га, щоб унеможливити можливість відповідачем ОСОБА_2 відчужити зазначену вище земельну ділянку.

В обґрунтування своєї заяви зазначив, що 04 лютого 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США. На підтвердження свого матеріального становища ОСОБА_2 надав для огляду ОСОБА_1 документи про право власності на земельну ділянку та нерухоме майно. Після огляду наданих документів, обговорили умови повернення боргу, ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти до 01 серпня 2015 року. Проте у встановлений строк борг не повернуто, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, а також із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав того, що ОСОБА_1 не надав докази реальної загрози невиконання можливого судового рішення. Проте, на думку апелянта, ОСОБА_2 може розпорядитися належною йому земельною ділянкою, про що вже висказував наміри, як наслідок, стягнення суми боргу у разі задоволення позову буде неможливим. Крім того, апелянт наголосив, що сума боргу значно перевищує вартість земельної ділянки.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

03 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з клопотанням у якому просив його апеляційну скаргу залишити без розгляду, у зв`язку із тим, що відпала необхідність в її розгляді, а заходи забезпечення позову вже застосовані судом першої інстанції.

Учасники справи про призначене судове засідання на 08 лютого 2023 року були сповіщені належним чином (а.с. 49,52).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач чи будь-які інші особи намагаються відчужити зазначену вище земельну ділянку та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Посилання позивача на те, що відповідач може відчужити земельну ділянку не є підставою для застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України, передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з п.1, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Крім того, відповідно до п.4 зазначеної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом встановлено, що 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 10 000 дол. США, що по курсу НБУ становить 268 800 грн.

У обґрунтування позову зазначив, що у лютому 2014 року до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням дати йому в борг грошові кошти, які необхідні йому для заняття підприємницькою діяльністю. На підтвердження свого матеріального становища ОСОБА_2 надав для огляду ОСОБА_1 документи про право власності на земельну ділянку та нерухоме майно. Після огляду вказаних документів та обговорення умов повернення грошової суми, ОСОБА_1 надав свою згоду на надання грошових коштів. 04 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гроші в розмірі 10 000 дол. США зі строком повернення до 01 серпня 2015 року, що підтверджується копією договору позики та розпискою про отримання грошей.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на земельну ділянку ОСОБА_2 , яка належить йому на праві власності відповідно до державного акту серії ІІІ-ОД № 058489, виданого Салганською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 20 червня 2003 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №167, площею 4,70 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, щоб унеможливити можливість відповідачем ОСОБА_2 відчужити зазначену земельну ділянку.

При цьому, ОСОБА_1 посилався на те, що незабезпечення позову призведе до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що викладені у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 обставини, не містять належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного, суд враховуючи предмет заявлених вимог, та з метою забезпечення змагальності та рівності учасників справи на законних підставах відмовив ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 може розпорядитися належною йому земельною ділянкою, про що вже висказував наміри, як наслідок, стягнення суми боргу у разі задоволення позову буде неможливим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що позивачем не були надані на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову обґрунтовані підстави, які б підтверджувалися тим, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Саме лише посилання в заяві на те, що відповідач ОСОБА_2 має змогу у будь-який час здійснити відчуження земельної ділянки, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про залишення апеляційної скарги без розгляду, у зв`язку із тим, що відпала необхідність в її розгляді, а заходи забезпечення позову вже застосовані судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Отже, клопотання ОСОБА_1 про залишення апеляційної скарги без розглядуне може бути задоволено, оскільки не передбачено чинним законодавством.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2021 року про відмову забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 лютого 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра