Справа №295/5836/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі судового засідання Конончук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить змінити розмір ідеальних часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м., з яких житлова площа 37,6 кв.м, до складу якого належать господарські будівлі та споруди: туалет (літера «У»), колодязь (літера «К») та огорожа (№«1»), та визнати за: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на 33/200 (тридцять три двохсотих) ідеальних часток цього житлового будинку; ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , право власності на 129/400 (сто двадцять дев`ять чотирьохсотих) ідеальних часток цього житлового будинку; ОСОБА_4 право власності на 139/400 (сто тридцять дев`ять чотирьохсотих) ідеальних часток цього житлового будинку; ОСОБА_3 право власності на 33/200 (тридцять три двохсотих) ідеальних часток цього житлового будинку.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_5 , 1941 року народження.

Позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері шляхом подачі відповідної заяви приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Євдокимову С.М.

До складу спадщини, з поміж іншого, входить частка у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на жилий будинок від 01.08.1996 року, яке посвідчує право власності на 3/100 частки, та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2001 року, яке посвідчує право власності на 13/400 часток, спадкодавцю ОСОБА_5 належало за життя 25/400 часток у праві власності на Житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі цих же правовстановлюючих документів (свідоцтв) проведено державну реєстрацію права власності від 09.07.2004 року на 16/100 часток Житлового будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , що вказує на розбіжність відомостей про дійсний розмір належної їй частки. Інформаційна довідка із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №283287376 від 05.11.2021 року.

Складений спадкодавцем заповіт щодо Житлового будинку АДРЕСА_1 - відсутній, що підтверджується вищевказаною довідкою нотаріуса.

Отже, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем усіх прав та обов`язків, які належали за життя ОСОБА_5 і не припинилися внаслідок її смерті, у тому числі і щодо відповідної частки у праві власності на Житловий будинок АДРЕСА_1 .

11 листопада 2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Євдокимова С.М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 16/100 часток у праві власності на Житловий будинок АДРЕСА_1 . Заявлений розмір частки будинку ґрунтувався на відомостях Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Проте, 15.11.2021 року розглянувши цю заяву та додані до неї документи, нотаріус відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії. Мотивацією відмови слугувала розбіжність інформації щодо дійсного розміру успадкованої частки Житлового будинку АДРЕСА_1 , яка міститься у поданих правовстановлюючих документах, довідці Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримав в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить визнати за ним право власності на 139/400 ідеальних часток житлового дубинку АДРЕСА_1 .

Від представника третьої особи заперечень на позовну заяву до суду не надходило.

Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 08 липня 2020 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 9)

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_5 . (а.с. 10)

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб 07 лютого 1982 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 . (а.с. 11)

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Житомирського обласного державного комунального підприємства №4098114 від 09.07.2004 та копії свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності (дублікат) виданого Виконкомом Богунської районної ради від 01.08.1996 р. ОСОБА_5 належить на праві особистої власності 3/100 ід.ч. та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2001 року, яке посвідчує право власності на 13/400 часток, спадкодавцю ОСОБА_5 належало за життя 25/400 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 12-15)

Довідкою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Євдокимова С.М. від 03.02.2022 за вих. №30/01-16 зазначено, що згідно матеріалів спадкової справи №28/2020 спадкоємцем майна ОСОБА_5 , 1941 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В матеріалах справи наявний заповіт, складений ОСОБА_5 , який посвідчено державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Павлюк Г.А. за реєстровим №2-2. За змістом даного заповіту, дочці ОСОБА_1 заповідано житловий будинок АДРЕСА_2 . (а.с. 16)

Власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який також являється співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.03.2005 року, видане Виконавчим комітетом Житомирської міської ради.

11.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Євдокимова С.М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 16/100 часток у праві власності на Житловий будинок АДРЕСА_1 . Заявлений розмір частки будинку ґрунтувався на відомостях Реєстру прав власності на нерухоме майно.

15.11.2021 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Євдокимов С.М. виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 16/100 часток у праві власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м. Відмова мотивована у розбіжності інформації щодо дійсного розміру успадкованої частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка міститься у поданих правовстановлюючих документах, довідці Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку будівельно-технічного експертного дослідження від 01.06.2022 року №01-05-2022, проведеного судовим експертом Борисенко-Жила Тетяна Михайлівна, з урахуванням виділу частки ОСОБА_2 в окремий об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , розміри ідеальних часток співвласників в спільному праві на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м. становлять: ОСОБА_2 - 129/400 ідеальних часток житлового будинку; ОСОБА_4 - 139/400 ідеальних часток житлового будинку; ОСОБА_5 - 33/200 ідеальних часток житлового будинку; ОСОБА_3 - 33/200 ідеальних часток житлового будинку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно п. 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5).

У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом, що також узгоджується зі статтею ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. (наведена правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 06.03.2018 по справі №1616/2529/2012).

Крім цього, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової та спільної сумісної власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, які позивач не порушує, частка позивача в спільній частковій власності складається із конкретних приміщень, що розподілили власники добровільно та підтверджується технічним паспортом, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 11, 15-16, 1218, 1223, 1266, 1268 - 1270, 1296, ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 89, 211, 206, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування, задовольнити.

Змінити розмір ідеальних часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м., з яких житлова площа 37,6 кв.м, до складу якого належать господарські будівлі та споруди: туалет (літера «У»), колодязь (літера «К») та огорожа (№«1»), визнавши за:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на 33/200 (тридцять три двохсотих) ідеальних часток житлового будинку;

- ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , право власності на 129/400 (сто двадцять дев`ять чотирьохсотих) ідеальних часток житлового будинку;

- ОСОБА_4 право власності на 139/400 (сто тридцять дев`ять чотирьохсотих) ідеальних часток житлового будинку;

- ОСОБА_3 право власності на 33/200 (тридцять три двохсотих) ідеальних часток житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2023.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Зарицький Максим Аркадійович ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній)

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 )

Третя особа на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради (Житомирська обл., м. Радомишль, м-н Соборний, 12)

Суддя І.Г. Перекупка