Справа № 638/2233/19
Провадження № 2/638/371/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Башинської К.С., Межирицької В.Ю.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності, поділ та виділення земельної ділянки, поділ та виділення в натурі житлового будинку, встановлення земельного сервітуту, припинення спільної часткової власності, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 про виділення у власність житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, припинення спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2019 ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про поділ земельної ділянки та житлового будинку в натурі, виділення частки у праві спільної власності. 16.02.2023 ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_5 , звернулась до суду з заявою про зміну підстав позову, з урахуванням висновків проведеної експертизи. В обґрунтування позову зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової приватної власності: ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на власність 77/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності на власність 23/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель. Між сторонами була укладена угода про порядок користування спільним житловим будинком, згідно якої у фактичному користуванні позивача знаходиться: у житловому будинку літ. «А-1» - приміщення №1-4 кухня площею 6,4 кв.м., №1-7 житлова кімната площею 9,6 кв.м., №1-9 житлова кімната площею 12,7 кв.м, №2-1 тамбур площею 1,9 кв.м., №2-2 санвузол площею 3,9 кв.м., №2-3 кухня площею 6,2 кв.м., №2-4 житлова кімната площею 22,7 кв.м, №2-5 сходинкова клітина площею 2,9 кв.м., №2-6 коридор площею 7,3 кв.м., №2-7 житлова кімната площею 19,2 кв.м, №2-8 житлова кімната площею 19,6 кв.м., №№2-9 коридор площею 4,7 кв.м., №2-10 комора площею 1,6 кв.м., №2-11 комора гардероб площею 2,0 кв.м., №2-12 вбиральня площею 1,9 кв.м., № ІІ тамбур площею 5,5 кв.м., загальною площею 122,6 кв.м., в тому числі житловою площею 83,8 кв.м., сарай літ. «К» гараж літ. «З», сарай літ. «Н», альтанка літ. «О», огорожа №2,5,7 та замощення №ІІ та №ІІІ. У фактичному користуванні ОСОБА_6 в житловому будинку літ. «А-1» знаходиться приміщення №1-2 коридор площею 2,8 кв.м., №1-3 ванна кімната площею 4,7 кв.м., №1-5 житлова кімната площею 8, кв.м., №1-6 коридор площею 4,1 кв.м., №1-8 житлова кімната площею 16,3 кв.м., №І коридор площею 6,5 кв.м., загальною площею 42,4 кв.м., в тому числі житловою площею 24,3 кв.м., льох літ. «Г», сарай літ «Е», гараж літ. «Д», огорожа №1,3,4 та замощення №1. Житловий будинок з житловою прибудовою знаходиться на земельній ділянці розміром 0,1000 га, яка належить ОСОБА_6 . Позивач, як власник земельної ділянки та житлового будинку має право володіти, розпоряджатись, користуватись своїм майном на власний розсуд. Після складення висновку експертом, позовні вимоги правонаступником позивача були уточнені, в обґрунтування яких зазначено, що позивач повністю підтримує всі обставини, викладені у первісному позові, заявленому ОСОБА_5 , надані ним заперечення на зустрічну позовну заяву. Відповідач по справі не бажає вирішити питання поділу житлового будинку та земельної ділянки в добровільному порядку, його перешкоджання в оформленні спадщини після смерті чоловіка на належну йому частину земельної ділянки, не залишають іншого шляху, ніж в судовому порядку. Постановою Сьомої ХМДНК про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.01.2023, в якій вказано про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві спільної власності на земельну ділянку після померлого ОСОБА_5 , так як співвласник ОСОБА_6 не з`являється до нотаріальної контори. У висновку експерта запропоновано один варіант розподілу земельної ділянки з повною ізоляцією відповідно до часток співвласників, з переобладнанням. Для можливого обслуговування тильної сторони житлової прибудови літ «А-1» експертом пропонується встановити сервітут площею 10,6 кв.м., що виділяється співвласнику ОСОБА_6 , а для можливого обслуговування та доступу до спільної газової труби з боку житлового будинку «А-1» співвласнику ОСОБА_6 пропонується встановити земельний сервітут площею 7,7 кв.м., на земельній ділянці, яка виділяється позивачу. ОСОБА_1 не заперечує проти цього, так як для підтримання у належному стані частини житлового будинку необхідний доступ до тієї частини житлового будинку, яка виділяється позивачу, іншого шляху для обслуговування будинку не існує. У випадку непередбачуваної ситуації відповідачу потрібен буде доступ до газової труби, яка знаходиться на тій частині земельної ділянки, яка виділяється у власність позивача. Для здійснення запропонованого експертизою варіанту розподілу житлового будинку необхідно провести переобладнання та експертом зазначено про необхідність виконання проекту реконструкції та підсилення конструкції житлового будинку літ. «А-1», позивач не заперечує, що проект було виконано за її кошти. Відповідно до запропонованого варіанта поділу житлового будинку експерт виділяє у власність відповідача житловий будинок літ. «А-1», приміщення 1-6, льох літ. «Г», проте відповідно до укладеної угоди про порядок користування спільним жилим будинком, приміщення 1-6 та половина льоху літ. «Г» надавались у користування її чоловіку ОСОБА_5 . Частка її чоловіка ОСОБА_5 у прав спільної сумісної власності на земельну ділянку складає 1/2 частину. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 у встановлений строк прийняла спадщину, що відкрилась після смерті чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку не може, оскільки частка її чоловіка на день смерті у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не була визначена, а відповідач ОСОБА_6 для вирішення цього питання на запрошення нотаріуса не з`явився. У зв`язку з чим позивач просить визнати за нею, у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Провести поділ земельної ділянки по у запропонованому судовою будівельно технічною та земельно- технічною текспертизою: виділити ОСОБА_1 земельну ділянку АДРЕСА_2 площею 500 кв.м., яка припадає на 1/2 частки, зокрема: під житловим будинком літ. «А-1» - 36,4 кв.м., прибудовою літ. «А2-1» - 61.4 кв.м, з льохом літ «И», площею 5.0 кв.м, прибудовою літ. «а5», площею 5,5 кв.м., гаражем літ «З», площею 26,0 кв.м., сараєм літ «К», площею 18,0 кв.м., сараєм літ. «Н», площею 16,0 кв.м., альтанкою літ. «О», площею 9,0 кв.м., всього під забудовою 172.4 кв.м., прибудинкова територія вільна від забудови 327,6 кв.м. Виділити ОСОБА_6 земельну ділянку АДРЕСА_3 , площею 500 кв.м., яка припадає на 1/2 частки, зокрема: під житловим будинком літ. «А-1» - 44,4 кв.м., з льохом літ «Г», площею 11,3 кв.м., тамбуром літ. «а1», площею 7,1 кв.м., ґанком літ. «а3», площею 2,3 кв.м., гаражем літ «Д», площею 28,1 кв.м., сараєм літ «Е», площею 5,6 кв.м., всього під забудовою 87,5 кв.м., прибудинкова територія 412,5 кв.м., вільна від забудови. Поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , за варіантом, визначеним судовою будівельно- технічною та земельно- технічною експертизою від 30.11.2022 №11865/34322-3435, складеним Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса»: Виділити в натурі ОСОБА_1 , власність у житловому будинку літ «А-1»: кухню 1-4, площею 6,4 кв.м., житлову кімнату 1-7 , площею 9,6 кв.м., житлову кімнату 1-9, площею 12,7 кв.м., тамбур 2-1, площею 1,9 кв.м., №2-2 санвузол , площею 3,9 кв.м., №2-3 кухня площею 6,2 кв.м., №2-4 житлова кімната, площею 22,7 кв.м., №2-5 сходова клітина, площею 2,9 кв.м., №2-6 коридор, площею 7,3 кв.м., № 2-7 житлова кімната площею 19,2 кв.м., №2-8 житлова кімната площею 19,6 кв.м., №2-9 коридор , площею 4,7 кв.м., №2-10 комора площею 1,6 кв.м., №2-11 комора гардероб, площею 2,0 кв.м., №2-12 вбиральня, площею 1,9 кв.м., № ІІ тамбур, площею 5,5 кв.м., загальною площею 128,1 кв.м., зокрема житловою площею 83,8 кв.м. Надвірні будівлі: льох «И», сарай літ. «К», гараж літ. «З», сарай літ. «Н», альтанка літ. «О», огорожі №2,5,6,7 та замощення №ІІ, №ІІІ, розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Виділити в натурі у власність ОСОБА_6 по житлову будинку літ. «А-1» - №1-2 коридор, площею 2,8 кв.м., №1-3 ванна кімната, площею 4,7 кв.м., №1-5 житлова кімната площею 8,0 кв.м., №1-6 коридор, площею 4,1 кв.м., №1-8 житлова кімната, площею 16,3 кв.м., №І тамбур площею 6,5 кв.м., загальною площею 42,4 кв.м., зокрема: житловою 24,3 квм. Надвірні будівлі: ганок «а3», льох літ. «Г», сарай літ. «Е», гараж літ. «Д», огорожа №1,3,4 та замощення №1, розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Встановити земельний сервітут на право доступу ОСОБА_1 до належної їй частини житлового будинку для його обслуговування, через земельну ділянку, що належить ОСОБА_6 , площею 10,6 кв.м., перед частиною прибудови літ. «А1-2»- майданчик 1,0 м. на 10,6м. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (том 1 а.с. 2-6, том 2 а.с. 173-176).

20.02.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (том 1 а.с. 30-31).

02.04.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (том 1 а.с. 36).

15.04.2019 відповідачем ОСОБА_9 подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є незаконними. На земельній ділянці розташовані два самостійні житлові будинки: старий будинок 1927 року побудови літ А-1 та прибудова літ. А-2. В старому будинку літ. А-1 проживає його сім`я і це приміщення є єдиним житлом. Усім старим будинком вони користуються та володіють відкрито тривалий час з відома ОСОБА_5 . Позивач в обмін на його згоду на здійснення двоповерхової прибудови літ. А-2 надав письмове гарантійне зобов`язання, що його сім`я може користуватись усім старим будинком довічно. Таким чином позивач відмовився від права власності на зазначену частину будинку літ. А-1. На момент подання позову не має повного права власності на кухню та кімнату у будинку літ. А-1, які він суд просить виділити в натурі. Приміщення літ. А-1, це старий будинок 1927 року побудови, за технічним станом знаходиться на межі свого зношення, фактично побудований без належним чином обладнаного фундаменту та повністю залежить від житлової двоповерхової прибудови літ. А-2. Усім старим будинком літ. А-1 у повному обсязі безперервно володіє ОСОБА_6 з 1990 року та повністю його утримує, ремонтує, доглядає, позивач у старому будинку не проживає з 1990 року, а проживає у двоповерховій прибудові літ.А-2. Ці два житлові приміщення є самостійними, незалежними об`єктами, мають самостійний фундамент, стіни, несучі конструкції, криші. Ці житлові приміщення не об`єднують ані криша, ані несучі конструкції, ані стіни, між фундаментом цих будівель існує прохід, вони обладнані самостійними автономними мережами на газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання. Це виділення зруйнує повністю старий будинок та його сім`ї більше не має де жити, крім того сім`я залишається без кухні, а переобладнання мереж призведе до руйнування будинку (том 1 а.с. 44-46).

Позивачем подано відповідь на відзив, подання позову ґрунтується на положення норм діючого цивільного та земельного законодавства. Відповідачем не спростовано технічні дані, вказані у документах, складених КП «ХМ БТІ». Відповідачем надано неправдиву інформацію щодо проживання його особисто та членів його сім`ї у спірному будинку, вони ніколи у цьому будинку не проживали. Не відповідає дійсності твердження відповідача, що я начебто на обмін на отримання дозволу на здійснення прибудови до належної мені частки житлового будинку надав гарантійний лист відповідачу на те, що його сім`я може користуватись усім старим будинком довічно. ОСОБА_5 гарантував довічне проживання на належній йому 1/2 частині будинку братові ОСОБА_10 та його дружині ОСОБА_7 , але за умови існування нормальних добросусідських відносин та підтримці будинку у технічно справному стані. Позивач ніколи не відмовлявся від спадщини після смерті батька ОСОБА_11 , прибудову до старого будинку робив самостійно, за свої кошти, без участі родини ОСОБА_10 . Неодноразово пропонував відповідачу купити у нього належну йому частину спірного житлового будинку, вони спочатку давали згоду, а як тільки були підготовлені все документи, то відповідач передумав продавати свою частку (том 1 а.с. 53-54).

30.05.2019 відповідачем ОСОБА_6 подано зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої зазначено, що він та ОСОБА_12 є співвласниками житлових будівель літ. А-1 та літ. А-2, що розташовані у АДРЕСА_1 . Житловий будинок літ. А-1 1927 року побудови був у спільній частковій власності у рівних частках по 1/2. Він, ОСОБА_6 , володів 1/2 частково у праві власності на підставі договору дарування, ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності. Між сторонами укладений договір користування будинком. ОСОБА_13 у вказаних приміщеннях не проживає з 1990 року, за його згодою здійснив житлову двоповерхову прибудову літ. А-2. ОСОБА_14 надав батькам ОСОБА_6 гарантійне зобов`язання, яким надав право проживання у старому будинку довічно. Таким чином, відповідач фактично відмовився від права власності на будинок літ. А-1. На момент подання позову ОСОБА_13 не має повного права власності на частину приміщень, які він просить виділити, вказані приміщення знаходиться у фактичній власності ОСОБА_6 більше 20 років. На земельній ділянці розташовано два самостійні житлові будинки: старий будинок літ. А-1 та прибудова літ. А-2, ці приміщення є самостійними, не залежать одне від одного, мають окремий фундамент, кришу, несучі конструкції, обладнані самостійними мережами газостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що має право набути право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. У зв`язку з чим просить виділити у натурі позивачу ОСОБА_6 житловий будинок літ. А-1 цілком, виділити у натурі у власність 1/2 частину земельної ділянки на якій розташований будинок літ. А-1 з правом державної реєстрації, припинити спільну часткову власність на земельну ділянку та житловий будинок, стягнути з ОСОБА_5 судові витрати (том 1 а.с. 58-64).

19.06.2019 відповідачем ОСОБА_6 подано заперечення на відповідь на відзив, в обґрунтування яких викладенні обставини аналогічні відзиву на позовну заяву (том 1 а.с. 100).

24.07.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача (том 1 а.с. 129-130).

14.01.2020 постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.07.2019 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

19.05.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7 ; зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділення у власність житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, припинення спільної часткової власності прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про поділ земельної ділянки та житлового будинку в натурі та виділення частки в праві спільної власності, об`єднавши зазначені позови в одне провадження; призначено у справі судову будівельно- технічну експертизу, проведення якої доручити Харківському науково- дослідному інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса; провадження у справі зупинено до проведення експертизи (том 1 а.с. 21221).

21.10.2020 третьою особою ОСОБА_7 подано пояснення, в яких зазначено, що у спірному будинку проживає з 1963 року. Старий будинок 1927 року побудови належав на праві спадкування після померлих батьків рідним братам ОСОБА_9 , та їх чоловіку ОСОБА_10 , який за життя право власності на будинок передав сину ОСОБА_6 . ОСОБА_9 у старому будинку не проживає близько 50 років, між братами була домовленість, що родина старшого брата будуть проживати завжди у старому будинку, про що ОСОБА_5 дав гарантійний лист, в обмін ОСОБА_5 була надана згода на здійснення ним житлової прибудови, а фактично самостійного двоповерхового житлового будинку. Здійснити поділ старого будинку неможливо, так як він дуже старий, матеріал з якого він побудований глина, обкладена цеглою, облаштування у будинку окремого входу, здійснення з будинком перебудов, перепланування призведе до руйнування, втрати цільового призначення. У зв`язку з чим ОСОБА_7 просила виділити у окремі житлові об`єкти ОСОБА_6 старий будинок цілком, а ОСОБА_9 прибудову (том 2 а.с. 24).

06.12.2022 на адресу суду надійшов висновок №11865/34322-34345 за результатами проведення судової будівельно технічної та земельно- технічної експертизи, який складено 30.11.2022 Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» (том 2 а.с. 86-124).

07.12.2022 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відновлено провадження у справі (том 2 а.с. 127).

25.01.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова замінено позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 на ОСОБА_1 (том 2 а.с. 151).

04.04.2023 відповідачем ОСОБА_6 подано відзив на заяву про зміну підстав позову , в якому зазначено, що ним не було жодним чином ускладнено прийняття спадщині позивачці. Проти задоволення інших позовних вимог заперечує , зазначений варіант поділу земельної ділянки суттєво порушує режим користування, який склався за останні 25 років між співвласниками, оскільки пропонують зруйнувати огорожі, які існують, суттєво порушується нормальний ритм життя ОСОБА_5 , подаючи позовну заяву фактично бажав розірвати взяті на себе зобов`язання щодо безперешкодного користування приміщеннями у будинку. Позивач вимагає зробити переобладнання, проте не перевірив навіть спроможності конструкцій будинку витримати ці переобладнання, намагається створити для нього та його матері нестерпні, неможливі умови для проживання. ОСОБА_6 , інвалід, учасник бойових дій, самостійно робити будівельні роботи не має фізичної можливості, єдиний дохід пенсія по інвалідності, матір також отримує тільки пенсію. З таким рівнем доходу проводити будівельні роботи не можливо. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог (том 2 а.с. 191-193).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, з підстав викладених у позові та в уточненому позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, просила відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, зазначила, що позивач згода з варіантом поділу, який запропонований експертом та який є єдиний технічно можливий.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив адвоката Швець С.В. представляти його інтереси.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві, зустрічну позовну заяву просив задовольнити, з підстав, викладених в ній.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила. При цьому третьою особою були надані письмові пояснення щодо позову та зустрічного позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 17.09.1997 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали угоду учасників спільної часткової власності про порядок користування спільним будинком. Відповідно до вказаної угоди житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_4 належить сторонам таким чином: ОСОБА_6 1/2 частина, на підставі договору дарування, посвідченого Десятою Харківською державною нотаріальної конторою 01.12.1995 за реєстровим №2-14788, зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації 13.12.1995 за реєстровим №1780; ОСОБА_5 1/2 частина, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Шостою харківською державною нотаріальною конторою 23.03.1991 за реєстром №5-1044, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 23.04.1991 за реєстром №1780. Цією ж угодою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено порядок користування жилим будинком з надвірними будівлями, згідно технічного паспорту (том 1 а.с. 9).

27.01.1998 рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова №12/3 «Про перерозподіл ідеальних долей між співвласниками у будинковолодіння по АДРЕСА_5 » перерозподілено ідеальні частки у загальній власності між співвласниками по АДРЕСА_5 і визначено, що на праві особистої власності належить: ОСОБА_5 77/100 частин будинковолодіння замість 1/2 частини домоволодіння, ОСОБА_6 23/100 частин будинковолодіння замість 1/2 частини будинковолодіння (том 1 а.с. 10).

Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_5 належить 77/100 часток вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що підтверджується свідоцтвом про право на власність від 18.08.1998, яке видане виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова. ОСОБА_6 належить 23/100 часток спірного житлового будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2004, видане виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова (том 1 а.с. 11,68).

Також, 09.12.1997 рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова №235/5 «Про оформлення правовстановлюючих документів на прибудову до будинку літ А-1 по АДРЕСА_5 ОСОБА_5 » вирішено оформити правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_5 на прибудову до будинку літ. А-1 приміщень: ганок «а3», пл. 2,3 кв.м., тамбур 2-1 пл. 1,9 кв.м., санвузол 2-2 пл. 3,9 кв.м., кухня 2-3 пл. 6,2 кв.м., кімната 2-4 пл. 24,8 кв.м., площадка сходів 2-5 пл. 2,9 кв.м., коридор 2-6 пл. 7,3 кв.м., кімната 2-7 пл. 19,2 кв.м., кімната 2-8 пл. 21,8 кв.м., коридор 2-9 пл. 4,7 кв.м., комора 2-10 пл. 1,6 кв.м. по АДРЕСА_5 (том 1 а.с. 71).

Окрім того, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га у межах згідно планом, яка розташована у АДРЕСА_4 . До акта додано список співвласників земельної ділянки, відповідно до якого співвласниками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР №052630 від 21.01.2005 (том 1 а.с. 12).

17.05.2016 розпорядженням №181 Харківської обласної державної адміністрації перейменовано об`єкти топоніміки м. Харкова, зокрема вул. Червоного Льотчика перейменовано на вул. Юрія Шевельова.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 2966 (том 2 а.с. 143).

01.09.2021 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 77/100 часток у праві спільної власності на житловий будинок з відповідної часткою надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1», матеріал стін- дерево, цегла, з житловою прибудовою літ. «А1-2», тамбурами літ. «а1», «а5», ганком літ. «а3», житловою площею 108,1 кв.м., загальною площею 170,5 кв.м. При цьому будинку є такі надвірні будівлі: наражі літ. «Д», «З», погріб літ. «Г», навіси літ. «Л», «М», сараї літ. «К», «Е», «Н», альтанка літ. «О», огорожі «1-7, замощення І-ІІІ (том 2 а.с. 144).

На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , зареєструвала за собою право спільної приватної часткової власності на житловий будинок, АДРЕСА_1 , літ. «А-1», з житловою прибудовою літ. «А1-2», тамбурами літ. «а1», «а5», ганком літ. «а3», житловою площею 108,1 кв.м., загальною площею 170,5 кв.м. При цьому будинку є такі надвірні будівлі: наражі літ. «Д», «З», погріб літ. «Г», навіси літ. «Л», «М», сараї літ. «К», «Е», «Н», альтанка літ. «О», огорожі «1-7, замощення І-ІІІ загальною площею 170,5 кв.м., житловою площею 108,1 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №272736533 від 01.09.2021, сформованим Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою (том 2 а.с. 146).

05.01.2023 Державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещака Г.Л. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №05/02-31, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, частку у праві спільної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:012:0004, розташовану у АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_5 . Зазначена постанова Державного нотаріуса мотивована тим, що згідно витягу з державного земельного кадастру №НВ-021 від 06.08.2021 земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:012:0004, розташована у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказана земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені. У зв`язку з відсутністю ОСОБА_6 , немає можливості визначити частку ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку (том 2 а.с. 160).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частиною першою статті 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 звернулась до з заявою про прийняття спадщини після смерті свого померлого чоловіка ОСОБА_5 , проте державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві спільної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд.

Отже, ОСОБА_1 є такою, що у встановлений законом строк та спосіб прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії.

Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Матеріали справи містять відомостей про відмову нотаріусом у вчиненні відповідної нотаріальної дії (том 2 а.с. 160).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом.

Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»).

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивачки ОСОБА_1 права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження на право власності, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №681/203/17 від 17.10.2018.

Враховуючи те, що для отримання свідоцтва про права на спадщину на частку земельної ділянки необхідно врахувати частку ОСОБА_6 , який відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку є співвласником, проте останній до державного нотаріуса не з`явився, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки, виділення земельної ділянки, поділу в натурі житлового будинку, виділення у власність житлового будинку, припинення спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.367 ЦК України співвласники мають право поділити в натурі майно, що є спільною частковою власністю. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з ч.ч.2,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Відповідно до п. п. 18, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

За клопотанням позивачем було проведено судову будівельно- технічну та земельно технічну експертизу, відповідно до висновку експерта провести поділ земельної ділянки, з урахуванням рівності часток співвласникв земельної ділянки та фактичного користування земельною ділянкою, яке склалось між її співвласниками не виявляється можливим. На розгляд суду пропонується І варіант розподілу земельної ділянки з повною ізоляцією відповідно до часток співвласників.

Як вбачається з першого варіанту розподілу земельної ділянки, запропонованої експертом співвласнику ОСОБА_6 виділяється земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 500 кв.м., яка припадає на 1/2 частки, в тому числі: під житловим будинком літ. «А-1» - 44,4 кв.м., з льохом літ «Г», площею 11,3 кв.м., тамбуром літ. «а1», площею 7,1 кв.м., ґанком літ. «а3», площею 2,3 кв.м., гаражем літ «Д», площею 28,1 кв.м., сараєм літ «Е», площею 5,6 кв.м., всього під забудовою 87,5 кв.м., прибудинкова територія 412,5 кв.м., вільна від забудови.

ОСОБА_1 , виділяється земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 500 кв.м., яка припадає на 1/2 частки, зокрема: під житловим будинком літ. «А-1» - 36,4 кв.м., прибудовою літ. «А2-1» - 61.4 кв.м, з льохом літ «И», площею 5.0 кв.м, прибудовою літ. «а5», площею 5,5 кв.м., гаражем літ «З», площею 26,0 кв.м., сараєм літ «К», площею 18,0 кв.м., сараєм літ. «Н», площею 16,0 кв.м., альтанкою літ. «О», площею 9,0 кв.м., всього під забудовою 172.4 кв.м., прибудинкова територія вільна від забудови 327,6 кв.м.

Для проведення даного варіанту необхідно демонтувати існуючий паркан, дял повного користування сараєм літ. «Н» залишити прохід мінімум 1 кв.м.

В додатку №2 до висновку експерта зазначена схема запропонованого варіанту розподілу земельної ділянки, згідно з якою межа між земельними ділянками № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 проходять у такий спосіб:

Точка А поділяє житловий будинок літ. «А-1» - межу земельної дялнки по червоній лінії на відрізки розміром 4,86 та 3,85 м

-Відрізок АБ прокласти за лінією розподілу будинку,

-Точка Б1 знаходиться по прямій, якщо продовжити лінію стіни житлової прибудови літ. «а2-1», відзрізок ББ1 довжиною 1,2 м прокласти уздовж житлового будинку літ. «А-1»,

-Відрізок Б1ВВ1 прокласти уздовж стіни житлової прибудови літ. «А2-1»

-Відрізок В1ГГ1 прокласти уздовж існуючих парканів,

-Точка Е знаходиться на тильній межі земельної ділянки на відстані 1 м від сараю літ. «Н»,

-Відрізок ЕД довжиною 6,5 м, прокласти уздовж стіни сараю літ. «Н» на відстані 1 м,

-Відрізок Д2Д1 довжиною 2 м прокласти уздовж стіни сараю літ. «Н» на відстані 2 м,

-Точка Д1 знаходиться на відстані 2 м від сараю літ. «Н»,

-Точка «д» знаходиться на відстані 2 м від межі паркану №6,

-Відрізок Г1Д довжиною 2 м прокласти паралельно стін прибудови літ. «А1-2»,

-З`єднати відрізок ДД1 довжиною 17,8 кв.м. напряму.

Окрім того, експертом запропоновано встановлення земельного сервітуту площею 10,6 кв.м. на земельній ділянці, що виділяється співвласнику ОСОБА_6 для можливості обслуговування ОСОБА_1 тильної сторони житлової прибудови.

Для можливості обслуговування спільної газової труби з боку житлового будинку літ. «А-1» співвласнику ОСОБА_6 пропонується встановити земельний сервітут площею 7,7 кв.м. на земельній ділянці, яка виділяється ОСОБА_1 .

Також експертом пропонується виділити у власність ОСОБА_1 наступні житлові будівлі та прибудови: у житловому будинку літ «А-1»: кухню 1-4, площею 6,4 кв.м., житлову кімнату 1-7 , площею 9,6 кв.м., житлову кімнату 1-9, площею 12,7 кв.м., тамбур 2-1, площею 1,9 кв.м., №2-2 санвузол , площею 3,9 кв.м., №2-3 кухня площею 6,2 кв.м., №2-4 житлова кімната, площею 22,7 кв.м., №2-5 сходова клітина , площею 2,9 кв.м., №2-6 коридор, площею 7,3 кв.м., № 2-7 житлова кімната площею 19,2 кв.м., №2-8 житлова кімната площею 19,6 кв.м., №2-9 коридор , площею 4,7 кв.м., №2-10 комора площею 1,6 кв.м., №2-11 комора гардероб, площею 2,0 кв.м., №2-12 вбиральня, площею 1,9 кв.м., № ІІ тамбур, площею 5,5 кв.м., загальною площею 128,1 кв.м., зокрема житловою площею 83,8 кв.м. Надвірні будівлі: льох «И», сарай літ. «К», гараж літ. «З», сарай літ. «Н», альтанка літ. «О», огорожі №2,5,6,7 та замощення №ІІ, №ІІІ, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_6 по житлову будинку літ. «А-1» - №1-2 коридор, площею 2,8 кв.м., №1-3 ванна кімната, площею 4,7 кв.м., №1-5 житлова кімната площею 8,0 кв.м., №1-6 коридор, площею 4,1 кв.м., №1-8 житлова кімната, площею 16,3 кв.м., №І тамбур площею 6,5 кв.м., загальною площею 42,4 кв.м., зокрема: житловою 24,3 квм. Надвірні будівлі: ганок «а3», льох літ. «Г», сарай літ. «Е», гараж літ. «Д», огорожа №1,3,4 та замощення №1, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Для здійснення запропонованого варіанту розподілу житлового будинку необхідно провести переобладнання: у перегородці між приміщеннями 1-2 та 1-4 демонтувати дверний блок, закласти дверний проріз; у перегородці між приміщеннями 1-6 та 1-7 демонтувати дверний блок, закласти дверний проріз; у перегородці між приміщеннями 1-8 та 1-9 демонтувати дверний блок, закрити дверний проріз; у стіні житлового будинку у приміщенні 1-4 улаштувати дверний проріз до тамбуру ІІ, при виконанні демонтажу обов`язково виконати підсилення, розмір дверного прорізу необхідно виконати з врахуванням існуючої газової труби; у перегородці між приміщеннями 1-4 та 1-7 на відстані не менше 30 см від стіни улаштувати дверний проріз, встановити дверний блок; у перегородці між приміщеннями 1-7 та 1-9 на відстані не менше 30 см від стіни улаштувати дверний проріз, встановити дверний блок.

Окрім того, експерт вказує, що для здійснення запропонованого варіанту поділу будинку необхідно виконати проект реконструкції та підсилення конструкцій житлового будинку літ. «А-1».

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 зазначено, що переобладнання та проект реконструкції, які зазначені експертом та які необхідні при розподілі житлового будинку, вона згодна виконати за власні кошти.

Окрім того, позивач наголосила, що приміщення 1-6 у будинку літ. «А-1» та льох літ. «Г», відповідно до укладеної ОСОБА_5 та ОСОБА_6 угоди від 17.09.1997, надавались у користування ОСОБА_5 , проте вона не заперечує, що після поділу житлового будинку та земельної ділянки зазначені приміщення будуть у власності відповідача ОСОБА_9 .

При цьому суд враховує роз`яснення, викладені в підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Також суд враховує, що згідно п. 11 постанови, Пленум Верховного Суду України, від 04.10.1991, № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст. 105 ЗК вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю чи споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни цільового призначення в розмірах встановлених договором.

ст. 378 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду.

За правилами ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Сторони набувши право власності на домоволодіння, набули право на земельну ділянку у відповідності до ст.. 118, 120 ЗК України, 377 ЦК України.

ст. 125, 126 ЗК України - право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

З огляду на встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд висновку, що у сторін внаслідок поділу будинку та виділу їм конкретної його частини, у такій самій частці виникло право й на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування.

При цьому, здійснюючи розподіл житлового будинку та земельної ділянки за варіантом, запропонованим експертом, суд виходить з того, що такий варіант фактично і змінює існуючий порядок користування, проте забезпечує однаковий доступ до належних частин будинку та господарських споруд. Окрім того, судом враховано, що переобладнання та проект реконструкції, підсилення конструкцій житлового будинку позивач ОСОБА_1 зобов`язалась виконати за власний рахунок.

На думку суду саме такий порядок є найбільш сприятливим для обох сторін, і є таким, що не порушує балансу інтересів співвласників та сприяє взаємній реалізації прав щодо цільового використання вказаної земельної ділянки.

Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

У частині першій статті 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 686/18456/18 (провадження № 61-18819св20) вказано, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Отже, умовою встановлення сервітуту є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти договір про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови.

Разом з тим, ОСОБА_1 , звертаючись із позовом про встановлення земельного сервітуту, не надала доказів того, що вона зверталась із пропозицією до ОСОБА_6 про укладення договору про встановлення сервітуту на конкретно визначених умовах метою досудового врегулювання спору вона зверталася до відповідача із заявою про встановлення земельного сервітуту.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення сервітуту.

Що стосується зустрічних позовних вимог про виділення ОСОБА_6 про виділення житлового будинку цілком.

Звертаючиь до суду з зустрічним позовом ОСОБА_6 вказує, що за ним слід визнати право власності на житловий будинок у цілому у порядку набувальної давності, оскільки, усім будинком він та його матір користуються та володіють відкрито, тривалий час з відома ОСОБА_9 .

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач самовільно без належного дозволу чи належно оформлення володіє частиною спірного будинку, але за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правилами ч.1,3 статті 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Разом з тим, у судовому засіданні достеменно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спадкоємець після померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , яка і прийняла спадщину, звернувшись до державного нотаріуса у строки та спосіб, визначений чинним законодавством.

Навіть, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний відносно того, що власником 77/100 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який є предметом спору та на який він просить визнати право власності за набувальною давністю, був ОСОБА_5 , який помер, а після його смерті власником зазначеного будинку стала його дружина ОСОБА_1 , а тому не можна вважати володіння позивачем частиною будинку, добросовісним.

Надане позивачем за зустрічним позовом гарантійне зобов`язання не може бути підставою для визнання права власності за ОСОБА_9 у порядку набувальної давності, а свідчить про те, що ОСОБА_9 було достеменно відомо, що він користується чужим майном, у якого є власник.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволені зустрічних позовних вимог.

Що стосується судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на відповідача ОСОБА_6 , пропорційно до задоволених вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

З правилами п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із проведенням експертизи.

При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9605 грн (том 1 а.с. 1).

Окрім того, на позивача, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, було покладено обов`язок сплатити вартість експертизи.

З акту №11865/34322-34345, складеного ст. судовим експертом ЛБТД ННЦ «ІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» вбачається, що наперед сплачено вартість експертизи у сумі 13075,20 грн.

З наданої платіжної інструкції №0.0..1 від 10.08.2020 вбачається, що ОСОБА_5 сплатив на розрахунковий рахунок експертної установи вартість експертизи у сумі 6537,60 грн.

Зазначена сума сплачена ОСОБА_5 за два питання, які досліджувались експертом, інші два питання, які досліджувались експертом , сплачувались відповідачем ОСОБА_6 .

При цьому, сплачена сума судового збору стягується пропорційно до задоволених вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 9605 грн (що становило п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грн) на день звернення до суду).

Позивачу відмовлено у задоволені позовної вимоги про встановлення сервітуту, що є вимогою немайнового характеру, а отже судовий за вказану вимогу становить 768,40 грн (1921 грн*0,4).

Отже, судовий збір підлягає стягненню, пропорційно до задоволених вимог у сумі 8836,60 грн (9605 грн 768,40 грн)

З відповідача ОСОБА_6 та користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 8836,60 грн та витрат на проведення експертизи у сумі 6537,60 грн, а всього 15374,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 141, 200, 259 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 356, 367,377,378 ЦК України, 105,120,125,126 ЗУ України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності, поділ та виділення земельної ділянки, поділ та виділення в натурі житлового будинку, встановлення земельного сервітуту, припинення спільної часткової власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:012:0004.

Провести поділ земельної ділянки розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:012:0004.

Виділити ОСОБА_1 земельну ділянку №2 площею 500 кв.м., яка припадає на 1/2 частки, зокрема: під житловим будинком літ. «А-1» - 36,4 кв.м., прибудовою літ. «А2-1» - 61.4 кв.м, з льохом літ «И», площею 5.0 кв.м, прибудовою літ. «а5», площею 5,5 кв.м., гаражем літ «З», площею 26,0 кв.м., сараєм літ «К», площею 18,0 кв.м., сараєм літ. «Н», площею 16,0 кв.м., альтанкою літ. «О», площею 9,0 кв.м., всього під забудовою 172.4 кв.м., прибудинкова територія вільна від забудови 327,6 кв.м.

Виділити ОСОБА_6 земельну ділянку №1, площею 500 кв.м., яка припадає на 1/2 частки, зокрема: під житловим будинком літ. «А-1» - 44,4 кв.м., з льохом літ «Г», площею 11,3 кв.м., тамбуром літ. «а1», площею 7,1 кв.м., ґанком літ. «а3», площею 2,3 кв.м., гаражем літ «Д», площею 28,1 кв.м., сараєм літ «Е», площею 5,6 кв.м., всього під забудовою 87,5 кв.м., прибудинкова територія 412,5 кв.м., вільна від забудови.

Поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , за варіантом, визначеним судовою будівельно- технічною та земельно- технічною експертизою від 30.11.2022 №11865/34322-3435, складеним Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса»:

Виділити в натурі ОСОБА_1 , власність у житловому будинку літ «А-1»: кухню 1-4, площею 6,4 кв.м., житлову кімнату 1-7 , площею 9,6 кв.м., житлову кімнату 1-9, площею 12,7 кв.м., тамбур 2-1, площею 1,9 кв.м., №2-2 санвузол , площею 3,9 кв.м., №2-3 кухня площею 6,2 кв.м., №2-4 житлова кімната, площею 22,7 кв.м., №2-5 сходова клітина , площею 2,9 кв.м., №2-6 коридор, площею 7,3 кв.м., № 2-7 житлова кімната площею 19,2 кв.м., №2-8 житлова кімната площею 19,6 кв.м., №2-9 коридор , площею 4,7 кв.м., №2-10 комора площею 1,6 кв.м., №2-11 комора гардероб, площею 2,0 кв.м., №2-12 вбиральня, площею 1,9 кв.м., № ІІ тамбур, площею 5,5 кв.м., загальною площею 128,1 кв.м., зокрема житловою площею 83,8 кв.м. Надвірні будівлі: льох «И», сарай літ. «К», гараж літ. «З», сарай літ. «Н», альтанка літ. «О», огорожі №2,5,6,7 та замощення №ІІ, №ІІІ, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі у власність ОСОБА_6 по житлову будинку літ. «А-1» - №1-2 коридор, площею 2,8 кв.м., №1-3 ванна кімната, площею 4,7 кв.м., №1-5 житлова кімната площею 8,0 кв.м., №1-6 коридор, площею 4,1 кв.м., №1-8 житлова кімната, площею 16,3 кв.м., №І тамбур площею 6,5 кв.м., загальною площею 42,4 кв.м., зокрема: житловою 24,3 квм. Надвірні будівлі: ганок «а3», льох літ. «Г», сарай літ. «Е», гараж літ. «Д», огорожа №1,3,4 та замощення №1, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

У встановлені земельного сервітуту на право доступу ОСОБА_1 до належної їй частини житлового будинку для його обслуговування, через земельну ділянку , що належить ОСОБА_6 , площею 10,6 кв.м., перед частиною прибудови літ. «А1-2»- майданчик 1,0 м. на 10,6м відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 про виділення у власність житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, припинення спільної часткової власності- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються із судового збору, пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 8836,60 грн, витрат, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 6537,60 грн, а всього 15374 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят чотири) грн 20 коп.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2023.

Сторони:

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД