ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1219/23 Справа № 188/1839/21 Суддя у 1-й інстанції - Соловйов І.М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року,

по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2021 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 27.12.2019 між позивачем та ТОВ з іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛИН УКРАЇНА ТОВ» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування на транспорті, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «VOLKSWAGEN POLO». 19.06.2020 відповідач, винність якого підтверджена судовим рішенням, керуючи автомобілем «PEUGEOT» в м. Києві, скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», що призвело до пошкодження транспортних засобів. На підставі заяви та наданих ТОВ з іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛИН УКРАЇНА ТОВ» документів позивачем було прийнято рішення про визнання події страховим випадком та виплату на користь страхувальника страхового відшкодування в розмірі 101685,60 грн, яке було виплачене 31.07.2020. Оскільки до позивача у порядку суброгації перейшло право вимоги, останній просить стягнути вказане страхове відшкодування з відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в порядку суброгації, майнову шкоду в розмірі 101685 (сто одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять) грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації. Ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2019 між позивачем та ТОВ з іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛИН Україна ТОВ» укладено договір добровільного страхування на транспорті «КАСКО CORPORATE»/КИ» №011167/4100/0000101, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «VOLKSWAGEN РОLO», рік випуску 2013 року, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Договором визначено розмір страхової суми КАСКО транспортного засобу 320000 грн, розмір безумовної франшизи - 0,5 %, строк дії договору з 01.01.2020 по 31.12.2020, відшкодування збитків без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті.

Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12.08.2020 у справі №759/11130/20, відповідача визнано винним за ст. 124 КУпАП за те, що 19.06.2020 приблизно о 18 годині 15 хвилин відповідач керуючи автомобілем «PEUGEOT» державний номерний знак НОМЕР_2 по Брест-Литовському шосе-9 км. в м. Києві не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN РОLO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1, 12.1, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

19.06.2020 ТОВ з іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛИН Україна ТОВ» повідомило позивача про подію, що має ознаки страхового випадку №00360371, яка сталася 19.06.2020 о 18:15 годині м. Київ Житомирське шосе біля КП.

Для виконання відновлювальних робіт по автомобілю «VOLKSWAGEN РОLO», державний номерний знак НОМЕР_1 , підприємство ТОВ «ІНТЕРЦИКЛОН» складено рахунок № НОМЕР_3 від 27.06.2020 з ремонтною калькуляцією №00307603 від 02.072020, згідно яких вартість відновлювального ремонту складає 103285,60 грн.

13.07.2020 підготовлено звіт суб`єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №4705 від 13.07.2020, згідно яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «VOLKSWAGEN РОLO», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 115269,24 грн.

Позивачем згідно страхового акта №00360371 від 30.07.2020 здійснено виплату на користь страхувальника ТОВ з іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛИН Україна ТОВ» відшкодування в розмірі 101685,60 грн, франшиза склала 1600 грн.

На момент дорожньо-транспортної події цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі наявності юридичних фактів передбачених статтею 993 ЦК України відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому, якщо страхове відшкодування лише частково погашає спричинені потерпілому збитки, то до заподіювача шкоди є можливість пред`явлення двох вимог: перша - вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга вимога - потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Заподіювач шкоди може висувати проти страховика лише ті вимоги (заперечення), які він має до потерпілої особи.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

З огляду на положення ст.1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи вартість відновлювального ремонту «VOLKSWAGEN РОLO», державний номерний знак НОМЕР_1 , склав 103285,60 грн, розмір якого не перевищує розмір витрат зазначених в звіті суб`єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №4705 від 13.07.2020.

За вирахуванням франшизи, позивачем здійснено виплату на користь страхувальника ТОВ з іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛИН Україна ТОВ» відшкодування в розмірі 101685,60 грн.

Отже, позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування фактично понесених витрат на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в дорожньо-транспортній пригоді особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді майнову шкоду, а отже вона підлягає стягненню з відповідача в порядку суброгації в розмірі 101685,60 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсність обставин справи, колегія суддів ставиться критично, оскільки надані позивачем на підтвердження позовних вимог письмові докази відповідають вимогам визначеним статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а тому до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі апелянта (відповідача) й порушено його права, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з огляду на предмет позову, зокрема, що дана справа відповідно до ст.19 ЦПК України є малозначною і відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова