Справа № 369/959/19 Головуючий в суді І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/1034/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат і 3 % річних за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 27.09.2017 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Фіат», державний номер НОМЕР_1 , по вул. Соборна, 13 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з її автомобілем «Мітсубісі» д.н. НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі полісу № АІ/9944561.

Вказувала, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» своїх представників на огляд пошкодженого автомобіля не направило, у зв`язку з чим 17.10.2017 року вона за власні кошти замовила експертизу.

Згідно висновку № 01/10 від 26.01.2018 року матеріальна шкода спричинена власнику «Мітсубісі» д.н. НОМЕР_2 складає 56 699,47 грн., витрати на проведення експертиза складають 2 500,00 грн. та 355 грн. вартість телеграми.

Зазначала, що станом на день подання позову жодної виплати від страхової компанії не отримала, при тому, що згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата повинна була бути здійснена до 13 жовтня 2017 року.

На підставі викладеного, просила суд, з урахуванням уточнених вимог, стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на її користь 134 439 грн. 15 коп. матеріальної шкоди, пені, інфляційні втрати та 3 % річних, судові витрати та витрати на проведення експертизи.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 57 468 грн. 43 коп., три відсотки річних у сумі 2 205 грн. 84 коп. та інфляційні втрати 8 245 грн. 21 коп, витрати за проведення експертизи у розмірі 2500 грн. та судовий збір у сумі 704 грн. 58 коп. В іншій частині вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 24 325 грн. 50 коп та витрати за направлення телеграми у розмірі 355 грн.

Не погоджуючись із цими рішеннями, представник ПАТ «СК «ПЗУ Україна» подав апеляційні скарги, в яких просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційних скарг тим, що місцевий суд не врахував, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості матеріального збитку.

Апелянт також вважає, що невиконання позивачем своїх обов`язків щодо збереження пошкодженого майна у такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП до моменту його огляду страховиком, унеможливило встановлення страховиком факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди.

Крім цього, просить застосувати до позовних вимог про стягнення пені спеціальний строк позовної давності.

Від представника ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких він просить залишити оскаржувані рішення без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність реагування зі сторони страхової компанії щодо огляду транспортного засобу позбавило позивача обов`язку зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП та стало підставою для замовлення позивачем висновку експертного авто товарознавчого дослідження щодо визначення розміру завданого їй матеріального збитку. Крім цього, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних, інфляційні втрати та витрати на проведення експертизи.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції встановив, що під час ухвалення судового рішення не були вирішені всі позовні вимоги, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня та витрати за направлення телеграми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2017 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «MitsubishiColt», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та який належить на праві власності ОСОБА_1 та за участю транспортного засобу «FiatBrava», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2017 року водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що ДТП сталася з його вини (а.с.9 т. 1 зворот).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу № АІ/9944561 (а.с.110 т.1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес». 27.09.2017 року ОСОБА_3 написав письмове повідомлення про ДТП та надав його разом з необхідними документами до ПрАТ «СК «Брокбізнес» (а.с.7 т.1).

27.09.2017 року ОСОБА_4 (представник ОСОБА_2 ) звернулась із завою про настання страхового випадку до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с. 104-109 т.1)

В подальшому, 17.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 із телеграмою-повідомленням про необхідність прибути на огляд її пошкодженого автомобіля Мітсубісід.н. НОМЕР_2 за адресою: «Автоцентр НАУ», Симиренка, 1 на 20.10.2017 року о 15:00 (а.с. 9 т.1).

Також, позивачкою були направлені скарги до Нацкомфінпослуг з проханням застосувати до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» заходи впливу щодо порушень ним взятих на себе зобов`язань при наданні фінансових послуг (а.с.35,36 т.1).

02.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку (а.с. 111-115 т.1).

30.01.2018 року та 27.03.2019 року від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 було направлено лист про відсутність підстав для страхової виплати (а.с.116,117 т. 1).

17.10.2017 року позивач за власні кошти замовила відповідну експертизу, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку № 01/10 від 26.01.2018, матеріальна шкода спричинена власнику «Мітсубісі» д.н. НОМЕР_2 складає 56 699,47 грн (а.с.10 т.1).

В подальшому, представником позивача був наданий до суду висновок експертизи по визначенню матеріального збитку № 01/10 від 14.04.2020 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу MitsubishiColt, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження при ДТП, на момент проведення дослідження приймається рівною 57 468,43 грн (а.с. 199 т. 1).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У той же час, згідно ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення місцевого суду у межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження виконання нею обов`язків потерпілого в ДТП, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не виконало своїх обов`язків, передбачених ст.34 Закону щодо розслідування ДТП, у тому числі здійснення всіх необхідних дій щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання ОСОБА_1 власного автомобіля для огляду страховику, оцінюються колегією суддів критично, позаяк згідно п. 33.3 ст. 33 Закону особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Доказів того, що протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про ДТП його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження пошкодженого майна для огляду пошкодженого автомобіля саме з вини ОСОБА_1 відповідачем не надано, натомість, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не виконало своїх обов`язків, передбачених ст.34 Закону, щодо розслідування обставин даної ДТП та проведення огляду пошкодженого майна.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів, наданих позивачем на підтвердження вартості завданого матеріального збитку, також оцінюються колегією суддів критично, позаяк у суду відсутні підстави не приймати наданий позивачем Висновок експертизи по визначенню матеріального збитку № 01/10 від 14.04.2020 року.

Твердження апелянта щодо неправильного розрахунку місцевим судом штрафних санкцій відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Тобто, в даному випадку строк виконання зобов`язання страховика за полісом ОСЦВВТЗ обумовлений спливом визначеного Законом строку після подачі заяви.

Доводи апелянта щодо застосування спеціальних строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачем в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення не було заявлено клопотання про застосування таких строків.

За ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги та зміст оскаржуваного рішення та додаткового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для їх скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: