справа № 208/373/22
№ провадження 2/208/27/23
РІШЕННЯ

Іменем України

04 січня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.,

за участі:

секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,

розглянув у відкритому судовому засідді у місті Кам`янське Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади, в особі Кам`янської міської ради «про визнання права власності на гараж», -

встановив:

1.Позовні вимоги.

ОСОБА_1 подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву заявив позовні вимоги до до Територіальної громади, в особі Кам`янської міської ради «про визнання права власності на гараж», згідно до змісту яких просить:

-визнати за нею, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальноб площею 30,0 кв.м., що дасть підстави для подальшої реєстрації права власності на гараж в органах державної реєстрації.

2.Позиція позивача.

01 квітня 1991 року ОСОБА_1 , було надано дозвіл №198 відділом житлово-комунального господарства виконавчого комітету Заводської районної Ради народних депутатів на експлуатацію гаражу, загальною площею 30,0 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відповідним дозволом.

Чинне на 1991 рік законодавство не вимагало державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та інші документи для здійснення правомочностей з володіння, користування та розпорядження гаражем були не потрібні, внаслідок чого зі сторони позивача не було спроб додатково реєструвати своє право власності на даний гараж, адже було достатньо лише дозволу виконкому.

Отримавши відповідний дозвіл на експлуатацію гаражу ОСОБА_1 , протягом усього часу, починаючи з 01.04.1991 року до сьогодні, своєчасно сплачувалось за спожиту електроенергію, стан гаражу підтримувався на належному рівні, вчасно проводився необхідний ремонт для забезпечення технічної справності, порядку і безпеки інших членів ГБК «Сигнал».

Таким чином, добросовісно користуючись майном протягом всього цього часу та здійснюючи періодично ремонти гаражу було витрачено кошти, цільове призначення будівлі гаражу не змінювалось, свідченням цього є його належний стан, який підтверджено технічним паспортом, виданим у 2021 році.

2021 року позивачем було прийнято рішення про продаж гаражу, через що постало питання реєстрації права власності на нього. Після усного звернення до реєстратора позивачем було отримано відмову з рекомендацією звернутись до суду і перелік документів, потрібних для реєстрації права власності на гараж, але частину з них позивач не змогла надати відповідному органу реєстрації через те, що на момент отримання дозволу на експлуатацію гаражу, інші документи не передбачались, відповідно - не були потрібні.

А тому, позивач вважає, що право вільно розпоряджатися власним майном не має обмежуватися надмірним формалізмом реєстраційних органів, які не беруть до уваги, що легітимним власником гаражу позивач стала до 1992 року.

3.Позиція відповідача.

Відповідачем позовні вимоги ОСОБА_1 не визнані у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свою позицію викладену у поданому на позов відзиві від 20 вересня 2022 року, відповідачем зазначено на необхідність врахування Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», згідно до якої при вирішенні справ даної категорії судам належить керуватись Законом СРСР «Про кооперацію в СРСР», Законом України «Про

власність», відповідним цивільним, шлюбно-сімейним і іншим законодавством, яке регулює правовідносини між гаражно-будівельними кооперативами, їх членами і іншими особами, а також статутами цих кооперативів. У тому разі, коли встановлені

статутом гаражно-будівельного кооперативу правила суперечать законодавству, застосовується чинне законодавство.

А тому, враховуючи відсутність належних і допустимих доказів на набуття права власності в передбачений спосіб та порядок який існував станом на 1991 рік, позивачем не наведено достатньо правових підстав для набуття нею заявленого права власності, на гараж який на 1991 рік як член гаражно-будівельного кооперативу «Сигнал», без реєстрації прав на нього у відповідності до ЦК УРСР, Закону України «Про власність», на підставі чого просять у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

4.Заяви, клопотання, процесуальні питання.

19 січня 2022 року позивачем подано даний позов до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

24 січня 2022 року відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження.

14 вересня 2022 року представник відповідача Черкашина Д.М. діючи на підставі довіреності від 04.01.2022 року за № 01/1-06/2/03вих ознайомилася зі справою, отримала копію позовної заяви із додатками.

16 вересня 2022 року позивачем подано заяву про закриття підготовчого провадження, і розгляд справи за її відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги.

20 вересня 2022 року відповідачем подано відзив на позов.

21 вересня 2022 року підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті.

07 грудня 2022 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Враховуючи що сторонами подані заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності, і сторони на 04 січня 2023 року для участі у розгляді справи по суті не прибули, інших заяв та клопотань не подавали, суд враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України, вважає наявними підстави для розгляду справи на підставі наявних доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

5.Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно до повідомлення № 10720 від 25 травня 1989 року на ім`я ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 , за інвентаризаційні роботи за замовленням № 1720, в сумі 10 рублів 15 копійок (а.с. 9).

Згідно до копії дозволу № 198 від 01 квітня 1991 року виданого Відділом житлово-комунального господарства Заводської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області (а.с. 10), на ім`я ОСОБА_1 виданий дозвіл на подальшу експлуатацію гаражу № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 , ГБК «Сигнал», який раніше належав ОСОБА_4 ..

У відповідно до копії технічного паспорту виготовленого 29 листопада 2021 року, інвентарна справа № 2103 (а.с. 11-14), гараж розташований за адресою АДРЕСА_1 , без зазначення віднесення гаражу до ГБК «Сигнал» та без зазначення номеру гаражу, з відображенням відомостей про те, що гараж А-1, площею 30,0 кв.м, з оглядовою якою , та підвалом, побудований у 1988 році.

Як вбачається з доданої копії інформації станом на 24.11.2021 року (а.с. 17), які позивач отримала як інформацію про перелік документів для реєстрації свого права власності на об`єкт нерухомості, серед яких зазначено як правовстановлюючу документацію на гараж, так і документи щодо земельної ділянки на якій він розташований.

6.Норми права.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ст. 41 Конституції України, Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Ст. 4 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року). Підстави виникнення цивільних прав і обов`язків.

Цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених

законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян

і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу

загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують

цивільні права і обов`язки.

Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають:

з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування;

в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва;

внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок

придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без

достатніх підстав;

внаслідок інших дій громадян і організацій;

внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Ст. 86 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року). Право власності.

Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини

щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності в Україні охороняється законом.

Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Власність в Україні виступає в таких формах: приватна,

колективна, державна.

Усі форми власності є рівноправними.

Відносини власності регулюються Законом України «Про власність».

Ч. 1 статті 128 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року). Момент виникнення права власності у набувача майна за договором.

Право власності (право оперативного управління) у набувача

майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не

передбачено законом або договором.

Діяльність гаражно-будівельного кооперативу регулюється чинним законодавством та статутом кооперативу. Кооператив вважається створеним з моменту реєстрації його статуту. Останній приймається загальними зборами громадян засновників гаражно-будівельного кооперативу. Гаражі, споруджені гаражно-будівельним кооперативом, належать кооперативу за правом колективної власності. Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» (1991) член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай, набуває права власності на гараж і може розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, вчиняти стосовно нього угоди, не заборонені законом. Оформлення права власності на гараж проводиться з видачею відповідного свідоцтва місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування. Свідоцтво про право власності на гараж реєструється у бюро технічної інвентаризації. Діяльність гаражно-будівельного кооперативу контролюється місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Законом України «Про право власності» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ, було визначено, що:

Ч. 1 ст. 2 Закону № 697-ХІІ - Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Ч. 2 ст. 2 Закону № 697-ХІІ- Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Ч. 3 ст. 2 Закону № 697-ХІІ - Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Ч. 2 ст. 12 Закону № 697-ХІІ- Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні

товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або

укладення інших угод, не заборонених законом.

Ч. 1 ст. 13 Закону № 697-ХІІ - Об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Ч. 4 ст. 13 Закону № 697-ХІІ - Законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян.

Статтею 15 Закону № 697-ХІІ, передбачалося:

Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи

іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий

внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення,

надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського

житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у

власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на

інших підставах, передбачених законодавством України.

Громадянин, який став власником цього майна, має право

розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати

в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно до Закону СРСР «Про кооперацію СРСР» N 8998-11 від 26.05.88, передбачалося, що:

Майно кооперативу формується за рахунок грошових і матеріальних внесків його членів, виробленої ним продукції, доходів, одержуваних від її реалізації та іншої діяльності, надходжень від продажу акцій, інших цінних паперів кооперативу і кредитів банку. У формуванні майна кооперативу можуть брати участь на договірних засадах шляхом грошових і матеріальних внесків державні, кооперативні та інші громадські підприємства (організації), а також громадяни, які не є членами даного кооперативу, але працюють у ньому за трудовим договором частина 2 статті 7 Закону.

Згідно до ч. 3 ст. 7 Закону передбачалося, що власністю кооперативу є майно створюваних ним підприємств і організацій, а також майно міжгосподарських підприємств і організацій відповідно до його пайової участі. Майно об`єднань, до складу яких входять кооперативи, інші громадські і державні підприємства і організації, є спільною власністю держави, кооперативів та інших громадських організацій. Майно спілок (об`єднань), до складу яких входять тільки кооперативи, належить на праві спільної власності цим кооперативам або може бути власністю спілки (об`єднання).

Частиною 2 статті 8 Закону передбачалося, що право розпорядження майном належить тільки самому кооперативу. Не допускається використання майна кооперативу на цілі, не пов`язані з його статутною діяльністю.

А згідно до частини 3 статті 8 Закону було визначено, що кооператив має право: продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям, установам і громадянам, обмінювати, здавати в оренду, надавати в позичку і в безплатне тимчасове користування будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, сировину та інші матеріальні цінності, а також списувати з балансу основні фонди, якщо вони зношені або морально застаріли; передавати на договірних засадах матеріальні і грошові ресурси іншим підприємствам, організаціям і громадянам, які виробляють продукцію або виконують для кооперативу роботи і послуги.

Згідно до ст. 63 Земельного Кодексу України (1990 року, який набув чинності 01 березня 1991 року), який діяв на час отримання Хейлик дозволу на користуванням гаражу ІНФОРМАЦІЯ_1 , було передбачено, що до земель міста належать усі землі в межах міста. Землі міста перебувають у віданні міської Ради народних депутатів.

Так, ст. 66 Земельного Кодексу України (1990 року, який набув чинності 01 березня 1991 року), передбачалося, що житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів надаються у постійне користування земельні ділянки для житлового, гаражного і дачного будівництва, розмір яких установлюється відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації.

Стаття 5 Цивільного Кодексу України. Дія актів цивільного законодавства у часі

1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного Кодексу України, Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України:

1.кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч. 1 ст. 20 Цивільного Кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

7.Висновки та мотиви прийнятого рішення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, - Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд погоджується із позиціє сторони позивача, що зміна законодавства не може вплинути на погіршення правового становища особи власника майна.

Але при цьому таке право власності повинно бути набуто у передбачений спосіб та порядку який відповідав би діючому на час такого набуття законодавству.

Як встановлено в ході судового розгляду, позивач заявляє що нею було набуто право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальноб площею 30,0 кв.м, підставі дозволу № 198 від 01 квітня 1991 року виданого Відділом житлово-комунального господарства Заводської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області (а.с. 10), на ім`я ОСОБА_1 про подальшу експлуатацію нею гаражу № НОМЕР_2 за адресою вулиця Димитрова, ГБК «Сигнал», який раніше належав ОСОБА_4 ..

Судом враховується, що відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» (1991) член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай, набуває права власності на гараж і може розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, вчиняти стосовно нього угоди, не заборонені законом. Оформлення права власності на гараж проводиться з видачею відповідного свідоцтва місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування. Свідоцтво про право власності на гараж реєструється у бюро технічної інвентаризації. Діяльність гаражно-будівельного кооперативу контролюється місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Як вбачається із наданих стороною позивача доказів, жодного підтвердження набуття ОСОБА_4 на час передачі права користування зазначеним гаражом на ім`я ОСОБА_1 , як то включення його у члени ГБК, внесення ним паю, отримання ним свідоцтва про право власності на гараж, чи складання технічного паспорту на гараж на його ім`я, чи то прийняття гаражу в експлуатацію, на час розгляду справи по суті не міститься.

Заявляючи такі вимоги, саме позивач повинна надати належні, достатні і допустимі докази, наявності в неї такого права, яке виникло станом на квітень 1991 року, а у разі їх відсутності у позивача та знаходження у інших осіб, учасник справи не обмежений у праві заявити клопотання про витребування таких доказів в передбаченому ст.ст. 81-84 ЦПК України, порядку.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачем подані докази які долучені нею до позовної заяви, інших доказів під час підготовчого провадження позивачем не долучалося, і заяв та клопотань щодо витребування доказів не подавалося.

Так, частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, також визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, що зазначено в частині 4 статті 12 ЦПК України.

Заявляючи про право власності на гараж який входить у власність членів Гаражно-будівельного кооперативу «Сигнал», позивачем подано копію повідомлення № 10720 від 25 травня 1989 року на ім`я ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 , за інвентаризаційні роботи за замовленням № 1720, в сумі 10 рублів 15 копійок (а.с. 9), і копію дозволу № 198 від 01 квітня 1991 року згідно до яких зазначено, що станом на квітень 1991 рік, гараж № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 , ГСК «Сигнал», раніше належав ОСОБА_4 ..

Так, для набуття права власності на зазначений гараж, позивач в межах ст. 15 Закону України «Про власність» повинна була виплатити внесок на користь ОСОБА_4 , якщо останній був членом кооперативу та набув право власності на гараж, який повинен був прийнятий у експлуатацію, та на який повинен був оформлений технічний паспорт.

Крім того, у разі якщо б ОСОБА_4 був членом станом на час забудови гаражу, а це 1988 рік, як встановлено в ході судового розгляду, то зазначене його членство повинно бути підтверджено рішенням про затвердження списку членів Гаражно-будівельного кооперативу «Сигнал».

Також, враховуючи Земельний кодекс УРСР і Земельний кодекс України, станом на час проведення будівельних робіт з будівництва гаражу, так і на час переходу прав власності на нього, земельна ділянка повинна була бути виділеною саме гаражно-будівельному кооперативу «Сигнал», але жодним доказом зазначене з боку позивача не доведено.

Крім того, жодних позовних вимог до гаражно-будівельного кооперативу «Сигнал», позивачем також не заявлено, що є правом лише позивача.

А тому, для переходу будь-якого майнового права від іншої особи до позивача, таке майнове право повинно бути у відчужувача, з підстав передбачених діючим на час відчуження норм законодавства.

Жодного доказу, набуття таких майнових прав ОСОБА_4 на час їх відчуження, з боку позивача не доведено.

На підставі зазначеного, судом враховується, що позивач, будучи обізнана про свої права і обов`язки, належими, допустимими і достатніми доказами не підтвердила виникнення станом на квітень 1991 року у неї права власності на заявлений гараж, а набуття нею права користування ним, не включає права на володіння та розпорядження, що є складовою прав власності.

А тому, оцінюючи у сукупності подані докази, з врахуванням заявлених позовних вимог позивачем ОСОБА_1 , та їх обґрунтувань, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

8.Судові витрати.

Позивачем понесені судові витрати при звернені із позовом, у виді сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, що підтверджено копією квитанції (а.с. 1).

Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, понесені стороною позивача судові витрати, згідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади, в особі Кам`янської міської ради «про визнання права власності на гараж», відмовити у повному обсязі.

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору, у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, - покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач Територіальна громада, в особі Кам`янської міської ради, , юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, будинок № 2.

Суддя Т.П.Івченко