ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Кавунець А.Р.,

представника позивачів: Шмуйло А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в місті Фастів у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Перша Фастівська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі позивачі) звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), третя особа: Перша Фастівська державна нотаріальна контора, у якому просили суд зняти арешти з майна, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до ордеру №53 від 03.02.1987 року позивачі проживають у спірній квартирі та мають намір здійснити її приватизацію. Однак позивачам стало відомо, що у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири наявні обтяження, що не дає можливість набути у власність майно. При цьому, стороною позивачів було направлено запити та з`ясовано, що матеріали виконавчого провадження та нотаріальних справ знищені за терміном зберігання. Позивачі боржниками у виконавчих провадженнях не являються. Існування арешту порушує мету його застосування. Даний арешт можливо зняти лише за рішенням суду. При цьому, неможливо встановити особу, в інтересах якої накладено арешт, та боржника.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі з урахуванням фактичних обставин справи та винесення рішення згідно чинного законодавства.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності(ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 15.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як вбачається із ордеру №53 від 03.02.1978 року, його видано ОСОБА_1 з сім`єю, яка складається із ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_4 (дочка) та ОСОБА_5 (син) на право зайняття у АДРЕСА_1 , житлової площі на 3 кімнати 36,2 кв.м. (а.с. 15).

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.07.2022 № 305844726, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні архівні записи №1235017, №1235027, №1235038 про реєстрацію 12.08.2004 року Фастівською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 14.12.2000 року Фастівської державної виконавчої служби квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а її власниками зазначені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 16-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 37).

Згідно листів Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.08.2022 року №1930-46/31481, №1930-46/31482, №1930-46/31485, неможливо визначити виконавче провадження, у межах якого було накладено арешт на майно від 12.08.2004 року, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки термін зберігання виконавчих проваджень становить три роки; у відділі станом на 05.08.2022 року відсутні виконавчі провадження, де боржниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 19-21).

Перша Фастівська державна нотаріальна контора також не змогла надати документи, на підставі яких були зареєстровані обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за спливом строку їх зберігання вони були знищені; також повідомлено, що відсутні дані, хто є стягувачем та на якій підставі накладався арешт, що зазначено у листі від 23.09.2022 року №209/02-14 (а.с. 22-23).

Відповідно до листа Архівного відділу Фастівської районної державної адміністрації Київської області №05-03/250в від 24.11.2022 року, матеріали виконавчого провадження від 2000 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованостей та/або вчинення інших дій на зберігання до архівного відділу не надходили; матеріали нотаріальної справи, за якою зареєстровано обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на зберігання до архівного відділу не надходили (а.с. 27).

Згідно інформації станом на 31.01.2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не рахуються у Єдиному реєстрі боржників (а.с. 32-34).

Як вказують позивачі, наявність вказаних обтяжень перешкоджає позивачам реалізувати своє право на приватизацію квартири.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Речові права на чуже майно визначені ч. 1 ст. 395 ЦК України, яким є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Як було встановлено судом, арешт на майно було накладено на підставі постанови від 14.12.2000 року Фастівської державної виконавчої служби. На даний час виконавчі провадження знищені, у зв`язку з чим вирішити питання про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в іншому порядку, окрім судового, позивачі не мають можливості. Крім того, неможливо визначити виконавче провадження, у межах якого було накладено арешт на майно від 12.08.2004 року, хто є стягувачем та на якій підставі накладався арешт.

З урахуванням наведених норм закону, суд вважає вірним обраний позивачами спосіб захисту своїх порушених прав, а тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 395ЦК України, ст. 58 ЖК України, ст.ст. ст.ст. 2-5,12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»,суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Перша Фастівська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, - задовольнити.

Зняти арешти з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційні номера обтяження №1235017, №1235027, №1235038, що зареєстровані 12.08.2004 року Фастівською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 14.12.2000 року Фастівської державної виконавчої служби.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса: Київська обл., м. Фастів, вул. Тимофія Рудяка, буд. 1;

Третя особа: Перша Фастівська державна нотаріальна контора, , адреса: Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, буд. 4.

Суддя: Н.А. Осаулова

Повний текст рішення суду виготовлено 07.03.2023 року