Справа№592/5923/22
Провадження №2/592/184/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання Носової А.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Вдовіченко О.Л., представника відповідача адвоката Давидова А.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.17-18) і вимоги обґрунтовує тим, що 20 серпня 2004 року він та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано у Сумському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис №745. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 6 вересня 2019 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. В шлюбі ОСОБА_2 15.04.2005 року було придбано за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Арєшиною О.М. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . За нормами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вдовіченко О.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з зазначених в позові підстав, просили суд їх задовольнити. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що в 2004-2005 роках він працював в перинатальному центрі в м.Суми лікарем-анестезіологом на 1,5 ставки, мав власні заощадження і фактично квартира була придбана для їх сім`ї. Кошти надавали як його батьки, так і батьки ОСОБА_2 , 6500дол. з його сторони і 6500дол. зі сторони ОСОБА_2 . Квартира придбавалася в період шлюбу, для їх сім`ї за спільні кошти, тому він має право на частку цієї квартири.

Представник відповідача - адвокат Давидов А.Г. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона перебувала у шлюбі з позивачем, який було укладено 20.08.2004 року та розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 вересня 2019 року. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного та посвідченого приватним нотаріусом Арєшиною О.М. 15.04.2005 року, вона, ОСОБА_2 , придбала квартиру АДРЕСА_2 . Купівля-продаж квартири вчинялася за 68300грн., які отримані продавцями від відповідача до підписання договору купівлі продажу. Зазначає, що жодних юридично-значимих дій щодо купівлі нею спірної квартири позивач не вчиняв, тобто не надавав дозволу на купівлю дружиною квартири, а сам договір купівлі-продажу не містить положень стосовно того, що купівля квартири здійснюється за спільні кошти подружжя. Вчиненню договору купівлі-продажу спірної квартири передувало укладення 23.03.2005 року нею та її братом як продавцями договору купівлі-продажу 47/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Відчужувана частка квартири належала їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Зарічною районною в м.Суми радою 18.05.2000 року, тобто до укладення шлюбу із позивачем. Продаж квартири вчинявся за 58198 грн., які вона отримала одноособово, оскільки її брат ОСОБА_3 , як співвласник квартири, згідно попередніх домовленостей з батьками отримав у рахунок майбутнього спадку інше житло. Отримавши кошти від продажу власної квартири, вона вирішила придбати спірну квартиру, але для її купівлі на той час не вистачало 2000 доларів США (10 тис. грн. за курсом НБУ), які вона отримала у борг у своєї матері ОСОБА_4 . З рештою борг віддавати не довелося, оскільки матір подарувала їй вказану суму прощенням боргу. Зазначені обставини будуть підтверджені у судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як свідками. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що для купівлі спірної квартири вона витратила кошти з продажу майна, набутого нею до шлюбу та отримавши у дар частину коштів від матері, слід дійти висновку, що на спірну квартиру не може розповсюджуватися режим спільного майна подружжя, а отже у позові слід відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав:

Суд установив, що 20 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у Сумському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції актовий запис № 745.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.7-8).

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбане нерухоме майно, а саме, двокімнатна квартира, загальною площею 54,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири 15.04.2015 року (а.с.9-10). Квартира була придбана за 68300грн. Відповідно до курсу валют станом на 15.04.2015 року 68300грн. становило в еквіваленті 12994,60 дол.США.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Верховний Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Матеріали нотаріальної справи щодо укладання договору купівлі-продажу квартири містять заяву ОСОБА_1 щодо надання ним згоди дружині ОСОБА_2 згоди на купівлю квартири АДРЕСА_2 на її ім`я. Ні вказана заява ОСОБА_1 , ні договір купівлі-продажу квартири не містять посилань, що квартира придбавається в особисту приватну власність ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали їй особисто.

В обгрунтування відповідач надала копію договору від 23.03.2005 року купівлі-продажу 47/100 часток квартири АДРЕСА_3 . Згідно з цим договором продавці ОСОБА_3 брат ОСОБА_2 та ОСОБА_2 продали 47/100 часток квартири за 58198,80грн., що становить 11000дол. США.

Свідок ОСОБА_5 матір ОСОБА_2 пояснила, що її донька ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 продали 47/100 часток квартири АДРЕСА_3 . 47/100 часток квартири було продано за 11000дол.США. Ці кошти ОСОБА_2 використала для придбання квартири по АДРЕСА_4 . 2000дол.США вона надала в борг доньці ОСОБА_2 для придбання квартири, в подальшому вона не вимагала повернення коштів донькою. В неї були кошти, оскільки вона працювала в РФ, доглядала за особами похилого віку.

Свідок ОСОБА_3 рідний брат ОСОБА_2 пояснив, що була продана квартира по АДРЕСА_5 і за кошти від продажу квартири, та кошти в сумі 2000дол.США, які мати дала ОСОБА_2 , його сестра ОСОБА_2 придбала квартиру по АДРЕСА_6 .

Докази, що кошти від продажу частки квартири в сумі 58198грн., еквівалентній 11000дол.США, отримала лише ОСОБА_2 , відсутні. Договір продажу частки квартири від 23.03.2005 року не містить посилань щодо отримання коштів в сумі 58198грн. одним з продавців квартири ОСОБА_2 . Належні письмові докази щодо отримання коштів в сумі 58198грн. від продажу частки квартири лише ОСОБА_2 , як і докази щодо використання повністю суми цих коштів для придбання квартири, зокрема, зарахування їх на рахунок в банку та перерахування цих коштів в сумі 58198грн. на рахунок продавців квартири АДРЕСА_2 , відповідачка ОСОБА_2 суду не надала.

Аргументи відповідачки ОСОБА_2 щодо надання її матір`ю ОСОБА_5 особисто їй коштів в сумі 2000дол.США для придбання квартири не підтверджені належними письмовими доказами договорами, розписками. Відповідачка ОСОБА_2 на час надання її матір`ю коштів для придбання квартири, перебувала у шлюбі, і відповідно кошти надавалися не особисто ОСОБА_2 , а в інтересах сім`ї Засєки для придбання у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартири.

Отже, відповідач ОСОБА_2 не надала належних, допустимих доказів, що квартира АДРЕСА_2 була придбана лише за кошти, які належали їй особисто і не спростувала презумпцію права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка була придбана в період шлюбу.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю і суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1294грн.06коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1294грн.06коп. в відшкодування судового збору.

На рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду. При оголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи:

http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/.

Позивач: ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Суддя О.А. Котенко