Справа № 346/4870/22
Провадження № 2/346/348/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Рокіщук Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.03.2014 року він перебуває з відповідачкою в шлюбі. Ще до укладення, шлюбу а саме 20.02.2014 року, у них народилось двоє синів: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що з часом відносини сторін погіршились. Кожна сторона має різні погляди на сім`ю і шлюб, сімейні цінності. Через різні характери сторони не можуть дійти згоди щодо вирішення питань, які виникали в сім`ї. Вказані причини призвели до припинення взаєморозуміння та взаємоповаги сторін, а також вони протягом останніх кількох років припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини та надії на примирення немає.

Вказані діти сторін проживають з позивачем.

Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, а місце проживання малолітніх синів сторін визначити і надалі проживати з ним.

Позивач в судове засідання не з`явився, 14.12.2022 року подав до суду письмову заяву, в якій вказує, що заявлені вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити без його участі (а.с.28).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, 14.12.2022 року подала до суду заяву, в якій визнала позов та просить справу розглядати в її відсутності (а.с.27).

Тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,8).

Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони одружилися 06.03.2014 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №51 (а.с.6).

Внаслідок укладення шлюбу сторони прізвищ не змінювали.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 цього Закону). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).У § 54 рішення цього Суду «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Тому вказаний шлюб слід розірвати.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування (служби у справах дітей), затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради ІваноФранківської області від 18.10.2022 року за № 413, вбачається, що 17.10.2022 року відповідачка написала заяву на ім`я міського голови м.Коломиї про те, що вона не заперечує, щоб її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали з батьком, оскільки вона має намір виїхати за межі України, у неї вже відкрита віза. У висновку також вказано, що відповідачка разом із зазначеними синами в період воєнного стану на чотири місяці виїздила в Республіку Італію. Ці діти, які постійно проживали з батьком, важко переживали таке розлучення. Відповідачка з дітьми повернулася в Україну в травні 2022 року, і продовжують проживати в с.Корнич Коломийського району ІваноФранківської області, тобто з їхнім батьком.

Враховуючи наведене, вказаний орган вважає доцільним визначити місце проживання зазначених малолітніх дітей сторін з їх батьком, тобто позивачем (а.с.9-11).

Отже, враховуючи цей висновок, виходячи із найкращих інтересів дітей, суд дійшов переконання про необхідність визначити місце проживання синів сторін разом з їх батьком, з яким вони вже фактично проживають певний час, оскільки порушення позитивних взаємовідносин дітей з батьком може мати негативний вплив на подальший їх розвиток.

Тому суд погоджується з такою позицією вказаного органу опіки та піклування, висловленою в даному висновку.

Крім того, відповідно до правил ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем

позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в тому числі малолітніх синів сторін.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що відповідачка як мати дітей має право та обов`язок піклуватися про здоров`я своїх синів, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким вони будуть проживати, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись 7, 110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України та ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити .

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с.Корнич Коломийського району Івано-Франківської області, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с.Полівці Чортківського району Тернопільської області, який (шлюб) зареєстровано 06.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №51, розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх дітей сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з їх батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем та жителем АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення виготовлено 06.02.2023 року.

Суддя Калинюк О. П.