Справа № 523/976/23
Провадження №2/523/1678/23
У Х В А Л А

"20" січня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Далеко К.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позовупо цивільній справі № 523/976/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Разом із позовом, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову по цивільній справі № 523/976/23, якою просить суд: забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль MAN 18.224,6871 куб.см., 1998 р.в. № шасі (кузова рами): НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що існують підстави вважати, що транспортний засіб який являється предметом позову та об`єктом спільної сумісної власності подружжя, буде відчужений на користь третіх осіб, як це уже було зроблено раніше відповідачем з іншим майном, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно правових висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зазначених в постанові від 14 червня 2021 року по справі № 308/8567/20:

-у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову;

Сторони до суду не викликались, в порядку ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, без виклику учасників справи, та до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 частини першої якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що позовні вимоги позивача по даній справі мають майновий характер, між сторонами дійсно виник спір щодо поділу спільного майна подружжя.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 22.11.2008 року.

Предметом спору між сторонами являється поділ наступного майна:

1. Квартира, загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстрована за Відповідачем);

2. Нежитлове приміщення, загальною площею 1,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстроване за Відповідачем);

3. Автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, об`єм двигуна 2199смЗ, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 (був зареєстрований за Відповідачем з 22.11.2016, 18.11.2022 перереєстрований на ОСОБА_3 );

4. Автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 413 CDI, об`єм двигуна 2148смЗ, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 (був зареєстрований за Відповідачем з 13.10.2020, 01.10.2022 перереєстрований на ОСОБА_3 );

5. Автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 413 CDI, об`єм двигуна 2148смЗ, 2003 року випуску, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 (був зареєстрований за Відповідачем з 24.09.2019, 01.10.2022 перереєстрований на ОСОБА_3 );

6. Вантажний автомобіль марки MAN, модель 18.224, об`єм двигуна 6871смЗ, 1998 року випуску, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 (зареєстрований за Відповідачем з 28.07.2017);

7. Автомобіль марки КІА, модель SPORTAGE, об`єм двигуна 1571смЗ, 2019 року випуску, ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 (зареєстрований за Позивачкою з 11.10.2019).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що наведене майно являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набувалось сторонами під-час знаходження у шлюбі. У той же час, відповідач ОСОБА_2 , без згоди позивачки, всупереч ст. 65 Сімейного кодексу України, майже одразу після припинення спільного проживання, перереєстрував: автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE; MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 413 CDI, 2005 року випуску та автомобіль марки MERCEDES-BENZ, 2003 року на свою матір ОСОБА_3 . Позивач вважає, що при отриманні відповідачем інформації про надходження позову про поділ майна до суду, можуть бути здійснені заходи щодо переховування майна або ж відчуження третім особам по заниженим цінам. Враховуючи предмет позову, допустимим та співмірним способом забезпечення позову, на думку позивача, є накладення арешту на рухоме майно зареєстроване за відповідачем, а саме автомобіль MAN 18.224, 6871 куб.см., 1998 р.в., № шасі; НОМЕР_1 .

Згідно Інформації Головного сервісного центру МВС №31/1389АЗ-14077-2022 від 19.12.2022, автомобіль MAN 18.224, 6871 куб.см., 1998 р.в., № шасі НОМЕР_1 зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Суд також виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15.09.2020 № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновків про обґрунтованість заяви про забезпечення позову. На думку суду, застосування заявленого заходу забезпечення позову сприятиме, зокрема, запобіганню невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, виключить можливість відчуження чи передачі спірного майна іншим особам на час розгляду справи, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Щодо обставин реальної загрози невиконання рішення, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому, арешт на майно, щодо якого між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності ОСОБА_2 . Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

Також по даній справі суд враховує, що автомобіль MAN 18.224, 6871 куб.см., 1998 р.в., № шасі; НОМЕР_1 зареєстрований лише за відповідачем ОСОБА_2 , а між сторонами існують тривалі конфліктні відносини, за доводами позивача, відповідач раніше вже вчиняв дії з відчуження майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, без її згоди.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Застосований захід забезпечення позову, на думку суду, є співмірним, адекватним та ефективним, не порушить прав як учасників справи, так і третіх осіб. До таких висновків суд дійшов із урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, висновків Верховного Суду у постанові від 23.12.2020 по справі № 756/2609/20.

Забезпечення позову у даній справі, в наведений спосіб, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди як сторонам по справі, так і третім особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17).

Інформація щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову, в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову предмету позову, суд приходить до висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позовупо цивільній справі № 523/976/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі № 523/976/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, а саме:

-накласти арешт на автомобіль MAN 18.224,6871 куб.см., 1998 р.в. № шасі (кузова рами): НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Копію ухвали направити для виконання до Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Одеській області.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала складена та підписана 20.01.2023 року.

Суддя: К.О. Далеко