ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4511/22
Провадження № 2/210/386/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 лютого 2023 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 17.08.2019 р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі.

02.07.2022 р. шлюб було розірвано.

За час шлюбу 18.09.2020 р. ним та відповідачкою було набуто у власність квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За їх згодою вказана квартира була зареєстрована на ім`я відповідачки.

Відповідачка не бажає мирним шляхом розділити спільно нажите майно тому позивач вимушений звернутися до суду із справжньою позовною заявою.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд розділити майно між ним і відповідачкою визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право особистої власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право особистої власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .Право спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 припинити.

В судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідач неодноразово повідомлявся про перебування в провадженні суду даної позовної заяви, у зв`язку з чим на адресу місця його реєстрації йому надсилалась ухвала про прийняття до розгляду даної цивільної справи та копія позовної заяви з додатками.

Однак, відзив до суду не надійшов, відповідач не надав жодних спростувань, викладених позивачем.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що 17 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстрований шлюб, актовий запис №234. Вказаний шлюб розірвано 02 липня 2022 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис за № 29.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 18.09.2020 року придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу.

Згідно ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу домоволодіння є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, що буде складати 1/2 частину квартири, а отже позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., а також документально підтверджені витрати за проведену оцінку спірного домоволодіння у розмірі 400 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 79-82, 141, 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Поділити майно між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право особистої власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право особистої власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 гривні (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40коп.), суму сплачених витрат за проведення оцінки майна у розмірі 400 (чотириста) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Суддя: В. Є. Сільченко