ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1571/23 Справа № 208/4228/19 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Надія Олександрівна, про визнання електронних торгів недійсними та скасування результатів їх проведення, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Надія Олександрівна, про визнання електронних торгів недійсними, скасування свідоцтва про право власності.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсними та скасувати:

- проведені 17 лютого 2017 року Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України електронні торги з реалізації магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) загальною площею 148 кв.м у будинку АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 18.04.2017 р. приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О. на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) загальною площею 148 кв.м у будинку АДРЕСА_1 ;

- протокол проведення прилюдних торгів № 236576, сформований 17 лютого 2017 року, найменування майна: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) загальною площею 148 кв.м у будинку АДРЕСА_1 ;

- акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 23 лютого 201 7 року, складений старшим державним виконавцем Лижниковим В.О. Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі протоколу № 236576 про проведення електронних торгів від 17 лютого 2017 року нерухоме майно: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) загальною площею 148 кв.м у будинку АДРЕСА_1 ) (лот № 195352);

- з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) загальною площею 148 кв.м у будинку АДРЕСА_1 та скасуванням рішення (та відповідного запису) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34810342 від 18.04.2017 р. приватного нотаріуса Огнєвої Надії Олександрівни, Кам`янський міський нотаріальний округ.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, укладеного між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_1 , йому належить право власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 . 22 червня 2012 року його право власності було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

17 лютого 2017 року державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України шляхом проведення електронних торгів було здійснено реалізацію вищевказаного магазину.

Відповідно до акту про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 23 лютого 2017 року, складеного старшим державним виконавцем Лижниковим В.О. Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі протоколу № 236576 про проведення електронних торгів від 17 лютого 2017 року проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення 3,4) загальною площею 148 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 195352). В акті також зазначено, що продаж вищевказаного майна здійснено при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 51781977 з примусового виконання виконавчих документів: виконавчий лист 409/945/12 від 06.06.2013 р., виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1 784 388,45 грн. (виконавче провадження № 51717642) та виконавчий лист 409/5225/13 від 30.04.2013 р., виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 643 361,61 грн. (виконавче провадження № 51717395), а також постанови про опис та арешт майна боржника, складеного 12.12.2016 р. державним виконавцем Заводського ВДВС м. Кам`янське. В Акті також міститься посилання на те, що боржник ОСОБА_4 , нерухоме майно: магазин непродовольчих належить їй на підставі додаткового рішення суду: справа № 409/945/50/13, виданий 09.07.2013 p., видавник суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Гнезділов В.Є.

Переможець електронних торгів- ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса проживання та прописки: АДРЕСА_2 . Ціна продажу: 1 071 566,00 грн.

Зазначені електронні торги були проведенні з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження", Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016. (який був чинним на момент проведення торгів), Цивільного кодексу України, що мало наслідком порушення мого права власності на спірну нерухомість, у зв`язку з чим є недійсними.

На теперішній час позивач вимушений звертатися до суду з даною позовною заявою для того, щоб захистити своє право власності на майно, яке було продане з торгів - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю змісту актам цивільного законодавства, оскільки правочин - реалізація вказаного майна на торгах, суперечить Цивільному кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016., та Конституції України.

На думку позивача, протиправними діями посадових осіб державної виконавчої служби, наслідком яких є проведення вищевказаних електронних торгів всупереч правової природи реалізації арештованого майна, яка полягає в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця, - стягнення було звернуте не на майно боржника, а на особисте майно позивача, при тому, що він не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого відбувалися торги.

20 червня 2012 року між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 .

22 червня 2012 року покупець звернувся до БТІ з заявою про реєстрацію за ним права власності на магазин, і в цей же день право власності на магазин за покупцем було зареєстровано. Таким чином, право власності у нього, ОСОБА_1 на вищевказаний магазин виникло на законних підставах - договору купівлі-продажу.

Як на час проведення торгів, так і на теперішній час, судового рішення, яким би договір купівлі-продажу був би визнаний недійсним та яке б підлягає виконанню, не існувало та не існує, як і не існує жодних підстав вважати договір нікчемним.

Так, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.04.2013 р. стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу за договором позики загальну суму у розмірі 1 781 031,11 грн., визнано недійсним договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 від 20 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року застосовано наслідки недійсності договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 від 20 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , повернуто магазин ОСОБА_4 шляхом відновлення Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції реєстрації права власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Указані рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська скасовані рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Тому на момент проведення електронних торгів спірний магазин не міг належати боржнику ОСОБА_4 , так як рішення, на підставі якого цей магазин належав ОСОБА_4 , вже було скасовано.

Пізніше рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року визнано договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 недійсним; сторони договору повернуто у первісний стан, залишивши за ОСОБА_4 право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 та скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року скасовано, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган Марія Анатоліївна, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан закрито.

Таким чином, як на момент проведення електронних торгів, так і на теперішній час, не існувало та не існує жодної правової підстави для визнання договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , недійсним, та, відповідно, не було та не має жодних підстав вважати, що спірний магазин належав боржнику ОСОБА_4 .

Позивач зауважив, що він не є боржником у зведеному виконавчому провадженні № 51781977 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 1 784 388,45 грн. (виконавче провадження №51717642) та у розмірі 643 361,61 грн. (виконавче провадження №51717395, у зв`язку з чим у державного виконавця не було жодного права накладати арешт на належне йому майно та реалізовувати це майно.

Крім того ОСОБА_1 зазначив, що 16.02.2017 року його представником на ім`я начальника Заводського відділу державної виконавчої служби та державного виконавця Лижника В.О. була подана заява, в якій зазначалося, що магазин належить позивачу особисто, а не боржнику ОСОБА_4 , та ставилося питання про вчинення дій на захист прав власника ОСОБА_1 . До цієї заяви були додані: копія рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року та ухвали від 26 травня 2014 року, копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року, копія договору купівлі-продажу від 20 червня 2012 року.

Тобто, відповідні посадові особи ДВС мали в своєму розпорядженні дані про фактичні обставини щодо магазину, які були підтверджені відповідними доказами, але проявили злочинну бездіяльність і допустили продаж магазину, який до боржника не мав жодного відношення, чим допустили порушення мого конституційного права власника примусово проданої нерухомості.

Більш того, на момент проведення торгів у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містилися відомості про те, що спірний магазин належить позивачу на підставі: договір купівлі-продажу, ВРС № 716797, реєстр № 1542, 20.06.2012, ОСОБА_5 , приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу.

На думку позивача, внаслідок протиправних дій посадових осіб Державної виконавчої служби він був незаконно позбавлений права власності на належне йому нерухоме майно.

На теперішній час магазин знаходиться у володінні, користуванні та розпорядженні відповідача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 18.04.2017 р. приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О.

Але відповідач ОСОБА_2 , на думку позивача, не може вважатися законним власником, так як діючим законодавством не передбачена можливість придбання з прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження майна особи, яка не є боржником по цьому виконавчому провадженню, тобто ОСОБА_6 набув належне позивачу майно не на законних підставах.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Так, апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції під час вирішення питання про те, хто на момент проведення торгів був власником майна, безпідставно не враховано, що відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

При цьому, апелянт зауважив, що державна реєстрація прав на нерухоме майно не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Так, судом першої інстанції залишено поза увагою, що станом на момент проведення електронних торгів рішення суду, на підставі якого було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно, було зупинено касаційним судом. Про зазначені обставини представник позивача повідомив ВДВС за день до проведення торгів.

Крім того, апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на спірний магазин накладено заборону відчуження, оскільки 27.06.2012 року зазначене нерухоме майно було предметом договору Іпотеки № 511/06-12 від 27.06.2012 року, де іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем ПАТ Єкатеринославський комерційний банк. Зазначені відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, придбав у ОСОБА_4 магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , даний договір був посвідчений 20.06.2012 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. реєстр № 1542 (т.1а.с.11).

23.04.2013 року заочним рішенням № 409/945/12 Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу за договором позики загальну суму у розмірі 1 781 031,11 грн., визнано недійсним договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 від 20.06.2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

30.04.2013 р. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська був виданий виконавчий лист 409/5225/13 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 643361,61 грн., за яким відкрито виконавче провадження № 51717395.

06.06.2013 р. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська був виданий виконавчий лист 409/945/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1784388,45 грн., та відкрито виконавче провадження № 51717642.

09.07.2013 року додатковим рішенням № 409/945/12 Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська повернуто магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 шляхом відновлення Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції реєстрації права власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.04.2013 р. та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.07.2013 р. скасовані в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосуванні наслідків недійсності правочину, а в частині стягнення боргу за договором позики залишені без змін. (т.1 а.с.13-16).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.03.2015 року заява про забезпечення позову ОСОБА_3 задоволена та накладено арешт на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан задоволені, договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнано недійсним; сторони договору повернуті в первісний стан, залишивши за ОСОБА_4 право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 та скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 (т.1а.с.17).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2016 року залишено без змін та рішення набрало законної сили (т.2 а.с.145-151 справа № 208/2873/14).

08.12.2016 року до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшли матеріали зведеного виконавчого провадження № 51781977.

09.12.2016 року Заводський ВДВС отримав інформаційну довідку № 75302420 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій право власності на нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за боржницею ОСОБА_4 (номер запису про право власності 2902268) (т.1а.с.106-110).

12.12.2016 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) за адресою АДРЕСА_1 (т.1а.с.112-113).

21.12.2016 року з метою визначення вартості описаного та арештованого майна старшим державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 .

22.12.2016 року ОСОБА_7 надав висновок про вартість описаного та арештованого нерухомого майна, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) за адресою АДРЕСА_1 , яка становить 1071566 грн.

22.12.2016 року після отримання висновку СОД ОСОБА_7 старшим державним виконавцем Заводського ВДВС повідомлено сторонам виконавчого провадження вартість арештованого майна.

10.01.2017 року до ДФ ДП «Сетам» направлено заявку на публікацію описаного та

арештованого майна боржниці ОСОБА_4 , а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) за адресою АДРЕСА_1 становить 1071566 грн. (т.1а.с.115)

18.01.2017 опубліковано інформацію про зазначене арештоване майно та системою присвоєно номер лоту - 195352 та призначено проведення електронних торгів на 17.02.2017 о 09:00 годині, згідно повідомлення ДФ ДП «Сетам» відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.216 № 2831/5 «Про реалізацію арештованого майна» (т.1а.с.114).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017 року виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2016 року зупинене до закінчення касаційного провадження у справі (т.1 а.с.20).

25.01.2017 року на адресу Заводського ВДВС надійшла заява боржника ОСОБА_4 про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з відкриттям касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 (т.1а.с.116).

07.02.2017 року до Заводського ВДВС звернувся представник ОСОБА_4 адвокат Ходюш A.M. з заявою про зупинення виконавчого провадження № 51717642 та надав ухвалу № б/н від 12.01.2017 року, видану Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про зупинення виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.04.2016 року до закінчення касаційного провадження по справі (т.1а.с.119).

09.02.2017 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС було надано відповідь, в якій вказано, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 51781977, до складу якого входять виконавче провадження № 51717642 з примусового виконання виконавчого листа № 409/945/12 від 06.06.2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 1784388,45 грн та виконавче провадження № 51717395 з примусового виконання виконавчого листа № 409/5225//12 від 30.04.2013, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 643361,61 грн., а наданою ухвалою зупиняється виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.04.2016 року, а не рішень суду, на підставі яких видано виконавчі документи, які перебувають на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1а.с.122-123).

16.02.2017 року до Заводського ВДВС звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Фесюк Ю.О. з заявою, в якій просив вжити заходів для захисту прав власності ОСОБА_1 (т.1а.с.21-22, 1310132).

17.02.2017 року Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України були проведені електронні торги, на яких реалізовано магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) за адресою АДРЕСА_1 за 1071566,00 грн, що підтверджується протоколом № 236576 (т.1а.с.125-126).

23.02.2017 було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна старшим державним виконавцем Заводського ВДВС на підставі протоколу № 236576 про проведення електронних торгів від 17 лютого 2017 року, в якому вказано, що 17 лютого 2017 року проведено електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення 3,4) загальною площею 148 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот №195352), продаж вищевказаного майна здійснено при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 51781977 з примусового виконання виконавчих документів: виконавчий лист 409/945/12 від 06.06.2013 р., виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1784388,45 грн. (виконавче провадження № 51717642) та виконавчий лист 409/5225/13 від 30.04.2013 р., виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 643361,61 грн. (виконавче провадження № 51717395), переможцем електронних торгів став ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса проживання та прописки: АДРЕСА_2 , ціна продажу: 1 071 566,00 грн. (т.1 а.с.2, 129).

18.04.2017 року приватним нотаріусом Огневою Н.О. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер запису 04 та видано свідоцтво № НОМЕР_3 (т.1а.с.121).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року були скасовані, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган Марія Анатоліївна, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан закрито. (т.1а.с.18-19).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, отримавши рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2014 року, яким рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.04.2013 р. та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.07.2013 р. скасовані в частині визнання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна недійсним та застосовано наслідки недійсності правочину, позивачем ОСОБА_1 не були вчинені жодні дії щодо скасування реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, яке було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Більш того, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2016 року договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнаний недійсним, сторони договору повернуті в первісний стан, за ОСОБА_4 залишено право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 , та скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 . Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області та набрало законної сили. Таким чином після набрання законної сили рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2016 року ОСОБА_4 повернулось право власності на спірне нерухоме майно.

Лише Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2016 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 року були скасовані, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 було закрито, тобто через два роки після того як відбулися торги спірного нерухомого майна.

Таким чином суд виходив з того, що на час проведення реалізації спірного майна шляхом проведення 17.02.2017 року електронних торгів власником спірного майна магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення 3,4) загальною площею 148 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот №195352), була саме ОСОБА_4 , яка була боржником у зведеному виконавчому провадженні № 51781977, де стягувачем був ОСОБА_3 , рішення, на підставі яких відбувалось примусове виконання, були чинними і позивач ОСОБА_1 не був стороною цього провадження та не був стороною правочину, який був здійснений під час проведення електронних торгів 17.02.2017 року.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не був учасником справ № 409/945/12, № 409/5225/12 та 208/2873/14, йому не було відомо про наявність спорів, які розглядалися у зазначених справах, та про результати розгляду цих справ. Отже, ОСОБА_2 є законним власником і добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна, права та інтереси громадянина ОСОБА_1 ним порушені не були.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18), та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 вказано, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку проведення торгів та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Відтак, до предмета доказування в цій справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 зроблено висновок, що головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19).

У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що «відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7)». Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону)».

За змістом частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі Порядок).

Згідно з Порядком електронні торги продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім-шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

ДП «Сетам» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.

Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду

від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів та скасування результатів їх проведення, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, ОСОБА_1 посилався на те, що 17 лютого 2017 року державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України в порядку виконання рішення суду у справі про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 шляхом проведення електронних торгів було здійснено реалізацію магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення 3,4) загальною площею 148 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 195352), який позивач придбав 20 червня 2012 року за договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем.

Тобто позивач зазначив про те, що на прилюдних торгах було відчужено його нерухоме майно у виконавчому провадженні, де він не був стороною. Стягнення було звернуте не на майно боржника, а на особисте майно позивача, при тому, що він не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого відбувалися торги.

На підставі наведеного позивач вважає, що зазначені електронні торги були проведенні з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження", Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016. (який був чинним на момент проведення торгів), Цивільного кодексу України, що мало наслідком порушення мого права власності на спірну нерухомість, у зв`язку з чим є недійсними.

Однак, належних та допустимих доказів порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів позивачем не надано.

Тому апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8 , у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції під час вирішення питання про те, хто на момент проведення торгів був власником майна, безпідставно не враховано, що відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. При цьому, зауваження апелянта про те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації висновків суду першої інстанції не спростовують, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (частини перша, друга статті 182 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_4 магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений 20.06.2012 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. реєстр № 1542 (т.1а.с.11).

Як вбачається з інформаційної довідки № 155833927 від 11.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) в будинку АДРЕСА_1 , 22.06.2012 року право власності було зареєстровано за позивачем ОСОБА_1

27.06.2012 року спірне нерухоме майно стало предметом договору Іпотеки № 511/06-12 від 27.06.2012 року, де Іпотекодавцем вказано позивача ОСОБА_1 , а Іпотекодержателем вказано ПАТ «ЄКАТЕРИНОСЛАВСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», .

23.04.2013 року заочним рішенням № 409/945/12 Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу за договором позики загальну суму у розмірі 1 781 031,11 грн., визнано недійсним договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 від 20.06.2012 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.07.2013 року повернуто магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 , шляхом відновлення Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції реєстрації права власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №3,4) у будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

16.10.2013 року було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі додаткового рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.07.2013 року.

Наведені обставини свідчать про те, що саме з 16 жовтня 2013 року у державному реєстрі міститься інформація про право власності на спірний магазин саме за ОСОБА_4 .

При цьому, апеляційним судом дається оцінка тому, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.04.2013 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.07.2013 року були скасовані в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосуванні наслідків недійсності правочину, а в частині стягнення боргу за договором позики залишені в силі.

Однак, отримавши указане рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2014 року, позивач не реалізував своє право на відновлення у реєстрі прав власності запису про своє право власності на спірний об*єкт нерухомого майна, не вчинив дій щодо скасування реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, яке було зареєстровано за ОСОБА_4 .

При цьому, положеннями статей 15, 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим

документам.

Розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Датою і часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата і час реєстрації відповідної заяви.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що зі скасуванням апеляційним судом рішення суду першої інстанції про повернення у власність ОСОБА_4 спірного магазину запис про право власності ОСОБА_1 у відповідному реєстрі автоматично не поновлюється. Обовязок звернутися з відповідною заявою про реєстрацію права власності покладено саме на власника положеннями ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 відзначає, що предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

Матеріалами справи встановлено, що на момент проведення оскаржуваних прилюдних торгів право власності на спірний об*єкт нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_4 , тобто обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідача при придбанні спірного магазину матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що його представник і ОСОБА_4 до проведення оскаржуваних торгів зверталися до ДВС із заявою про зупинення виконавчого провадження та реалізації спірного магазину з прилюдних торгів колегією суддів перевірено. З цього приводу слід зазначити, що статтею 34 ЗУ Про виконавче провадження передбачено обставини та підстави для зупинення державним виконавцем виконавчих дій. При цьому позивачем таких обставин наведено не було.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що станом на момент проведення електронних торгів рішення суду, на підставі якого було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно, було зупинено касаційним судом висновків суду не спростовують з наведених вище підстав.

Крім того, слід зауважити, що спірне нерухоме майно було відчужене на прилюдних торгах на підставі примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 51781977 з примусового виконання виконавчих документів виконавчого листа № 409/945/12 від 06.06.2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 1784388,45 грн. та виконавче провадження № 51717395 з примусового виконання виконавчого листа № 409/5225//12 від 30.04.2013, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 643361,61 грн., які на час проведення торгів були чинними. І підстав для зупинення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні згідно зі ст.34 ЗУ Про виконавче провадження позивачем надано не було. В той час, як ухвалою ВССУ від 12 січня 2017 року зупинено виконання рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган Марія Анатоліївна Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан. Зазначена ухвала суду касаційної інстанції не є підставою, передбаченою ст.34 ЗУ Про виконавче провадження, для зупинення виконавчих дій про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 .

Крім того, апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на спірний магазин накладено заборону відчуження, оскільки 27.06.2012 року зазначене нерухоме майно було предметом договору Іпотеки № 511/06-12 від 27.06.2012 року, де іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем ПАТ Єкатеринославський комерційний банк. Зазначені відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначені доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції з огляду на те, що перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України Про іпотеку, якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

В разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Отже, при набутті права власності на об`єкт іпотеки відбувається заміна іпотекодавця у правовідносинах і відповідно є підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 910/6325/13, від 07.10.2020 у справі № 161/20677/13-ц).

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Доводи скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, в частині що переглядається, є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко