З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" березня 2023 р. Справа № 596/1002/22
Провадження № 2/596/54/2023
Гусятинський районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.
при секретарі судового засідання Стасюк О.Д.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Печінки Павла Володимировича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Адвокат Печінка П.В. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 та просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку разом із власником зареєстровані його діти - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також колишня дружина ОСОБА_3 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 30 жовтня 2019 року, після чого відповідачка ще деякий період проживала за місцю реєстрації, проте, створивши нову сім`ю, із березня 2021 року в будинку позивача не проживає, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житл, особистих її речей у будинку немає.
Вважає, що відповідач ОСОБА_3 втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважних причин відсутністю за місцем реєстрації, не здійсненням нею витрат щодо утримання житлового приміщення, тому, посилаючись на норми ст.ст.319, 321,405 ЦК України просить позов задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Печінка П.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Також вказав, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідачка ОСОБА_3 з березня 2021 року проживала у житловому будинку, який отримала у спадщину, а саме, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначив, що посилання відповідачки на те, що в зв`язку з повномасштабною війною, яка відбувається на території України вона виїхала на тимчасове проживання в Португальську Республіку не відповідає дійсності, оскільки відповідачка вихала разом із дітьми в Португальську Республіку ще в жовтні 2021 року, тобто, що до введення в Україні воєнного стану.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була неодноразово повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16.02.2023 року задоволено клопотання останньої про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу EASYCON. Проте, відповідачка на зв`язок не вийшла, що підтверджується скріншотом чату програми EASYCON та додатковим скріншотом з програми Viber. Про причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила.
07 лютого 2023 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду клопотання, у якому зазначила, що в зв`язку з повномасштабною війною, яка відбувається на території України, вона виїхала на тимчасове проживання в Португальську Республіку, побоюючись за своє життя та життя своїх дітей. Тому в зв`язку із вказаною обставиною, вона тимчасово немає змоги проживати за місцем свого постійного проживання. Вважає, що з врахуванням вказаної нею обставини, причин для втрати нею права на користування житлом немає.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справ, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що власником житлового будинку з надвірною будівлею, що за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , що стверджується копією витягу про державну реєстрацію прав №29130995, виданого Гусятинським районним комунальним бюро технічної інвентаризації 25 лютого 2011 року (а.с.8).
У вищевказаному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2 позивач по справі, його колишня дружина ОСОБА_3 відповідач по справ та їх діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний факт підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-11).
Сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2011 року, який рішенням Гусятинського районного суду Тернпільської області від 30 жовтня 2019 року у справі №596/1674/19 року було розірвано (а.с.12,13).
Після розірвання шлюбу між сторонами по справі, відповідачка ОСОБА_3 продовжувала проживати у вищезазначеному житловому будинку разом з позивачем ОСОБА_2 та їх трьома дітьми, що підтверджується копіями актів обстеження на факт проживання осіб в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 22.08.2022 року №53/03-24 та від 01.09.2022 року №56/03-14 (а.с. 17,18).
Згідно копії актів обстеження на факт проживання осіб в будинку за адресою: АДРЕСА_1 №34/2-27 від 24.03.2021 року, №49/2-27 від 01.06.2021 року, ОСОБА_3 не проживає у вищевказаному будинку з 12.03.2021 року. (а.с.14,15).
Також встановлено, що з липня 2021 року до 03 жовтня 2021 року відповідачка ОСОБА_3 із дітьми фактично проживали у належній позивачці частині житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується копією акту обстеження умов проживання 03-08 № 34 від 30.07.2021 року та копією рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10.01.2023 року по справі №596/916/22 (а.с. 16, 55-57).
03 жовтня 2021 року ОСОБА_3 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виїхали до Португальської Республіки, де проживають у найманій квартирі. Вказана обставина встановлена рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10.01.2023 року по справі №596/916/22, яке набрало законної сили і в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи (а.с. 55-57).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із вимогами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
В силу вимог ч.2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При цьому, судом встановлено, що таких домовленостей між сторонами спору не існувало.
У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.
З урахуванням того, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, а відповідач є його колишньою дружиною, яка зареєстрована у даному житловому будинку, слід застосувати положення ст. 405 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 , будучи зареєстрованою у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 не проживає у вказаному помешканні з липня 2021 року, її речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання вказаного будинку не приймає. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом остання не зверталася.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідачки у вказаному житлі останньою суду не надано та в судовому засіданні не здобуто.
Також відповідачкою суду не надано доказів щодо наявності домовленості між нею і власником житла - позивачем ОСОБА_2 з приводу її відсутності за місцем проживання понад один рік.
Посилання відповідачки на те, що її проживання у Португальській Республіці є поважною причиною її відсутності за місцем реєстрації, суд вважає безпідставними, оскільки відповідачка ОСОБА_3 вправі самостійно приймати рішення щодо вибору свого місця проживання. Доказів на підтвердження того, що проживання відповідачки у Португальській Республіці зумовлене обставинами, які не залежать від її волі суду не надано. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 виїхала до Португальської Республіки 03 жовтня 2021 року, тобто ще заздалегідь до початку повномаштабної війни в Україні.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачка без поважних причин не проживає в спірному житловому будинку понад встановлений законом річний строк, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, що в АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265,268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов адвоката Печінки Павла Володимировича (адреса: АДРЕСА_3 ) в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстровану в АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право на користування житловим будинком, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто два) гривні 40 копійок. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення складено 20 березня 2023 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна