Номер провадження: 22-ц/813/3804/23
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу адвоката Мельник Наталії Юріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

встановив

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 69 550 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 3500 грн., судові витрати в розмірі 1030,50 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач є її сусідом, який проживає поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 . 02.11.2016р., 24.04.2017р. та 24.09.2018 року її квартиру було затоплено відповідачем. Відповідач запевнив її, що відшкодує всю шкоду, завдану ним, однак свого зобов`язання не виконав. Згідно висновку судового експерта майнова шкода визначена у розмірі 67750 грн. Вартість експертизи становить 3500 грн. 26.04.2017р. була відновлена натяжна стеля та вартість робіт склала 1800 грн. Неправомірними діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливістю нормально користуватись ним, порушення звичайного способу життя, різке погіршення здоров`я в період та після залиття квартири. Моральну шкоду оцінює в розмірі 30 000 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

18 жовтня 2022 року адвокат Мельник Н.Ю., яка діє від імені ОСОБА_1 , не погоджуючись із наведеним рішенням суду, звернулась до суду із апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтував тим, що:

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_2 , попри презумпцію вини заподіювача шкоди, її не спростував;

- наявні у справі акти відповідають вимогам закону, зокрема, пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 та підтверджують факт залиття квартири позивача 02.11.2016 року, 24.07.2017 року, 24.09.2018 року, саме з квартири відповідача та причину залиття;

- пошкодження квартири позивача встановлені та підтверджуються висновком судової будівельно-технічної експертизи від 24 грудня 2021 року № 21-3702, а розмір заподіяної шкоди - висновком судового експерта Сікорської О.А. № 51/18 від 05.03.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою адвоката Мельник Н.Ю., яка діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2022 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

30 листопада 2022 року на електрону пошту апеляційного суду адвокат Фомічов І.О. який діє від імені ОСОБА_2 , направив відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, оскільки вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані до суду акти від 02.11.2016р., 24.04.2017р. та 24.09.2018р. не відповідають вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі Правила), а експертні висновки, як і інші матеріали справи, не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту залиття квартири саме відповідачем ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом повно та правильно встановлені обставини у справі, рішення постановлено із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1996р. та розпорядження органу приватизації (т.1 а.с. 26, 112).

Квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 29-31).

Відповідно до акту від 02.11.2016 року комісійним обстеженням, здійсненим КП ЖСК «Черемушки» встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 сталось з розташованої вище квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 . Причина залиття - неправильно встановлені вікна у великій кімнаті і деформація утеплювача стіни. В квартирі АДРЕСА_4 залита велика кімната: (стеля-гіпсокартон 1 кв.м.), стіна (лівий кут шпалери 4 кв.м.), підлога (ламінат 2 кв.м.) (т. 1 а.с. 23).

У відповідності до Акту від 24.04.2017 року комісійним обстеженням КП ЖКС «Черемушки» було встановлено причину залиття квартири АДРЕСА_1 та зазначено, що залиття відбулось з розташованої вище квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 , причиною залиття став прорив бойлера, що спричинило пошкодження стелі в санвузлі (натяжна стеля наповнена водою), поява мокрої плями в коридорі (т.1 а.с. 25).

Актом від 24.09.2018 року комісійним обстеженням КП ЖКС «Черемушки» встановлено причину залиття квартири АДРЕСА_1 та зазначено, що залиття відбулось з розташованої вище квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 , причиною залиття стало халатне відношення до сантехнічного обладнання у квартирі АДРЕСА_2 , внаслідок чого затоплено кв. 191 та пошкоджено такі ділянки на кухні: стеля 1,5 кв.м., шпалери 2 кв.м., короб 1 кв.м., багет 2 м.п., корона кухні 1 кв.м. (т. 1 а.с. 24).

Згідно з висновком № 51/18 від 05.03.2019 року експертного будівельно-технічного та оціночно-технічного дослідження, проведеного на замовлення ОСОБА_1 , встановлено розмір майнової шкоди, завданої в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яка була завдана її власнику складає 67 748 грн. (т.1 а.с. 7-12).

З висновку № 21-3702 від 24.12.2021 року Одеського НІІ судових експертиз вбачається, що є пошкодження, зазначені в актах обстеження, які складались представниками експлуатуючої організації. Разом з тим, неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок -між витоком води із сантехнічних приладів кв.195 та пошкодженням конструктивних елементів та внутрішнього оздоблення кв. АДРЕСА_1 ;

- між пошкодженням конструктивних елементів та внутрішнього оздоблення кв. АДРЕСА_1 та проникнення вологи через зовнішні конструктивні елементи будинку внаслідок впливу факторів природного характеру (дощ, злива, град, тощо);

- між станом зовнішніх конструктивних елементів будинку АДРЕСА_5 та пошкодженнями, пов`язаними із витоками води та пошкодженнями, пов`язаними із витоком води (проникненням вологи) у квартиру АДРЕСА_4 .

На момент обстеження приміщень квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 мають сліди залиття, однак встановити дату їх виникнення неможливо через відсутність методик, відсутність належно складених актів та за спливом часу (т. 2 а.с. 23-30).

Щодо зауважень скаржника про презумпцію вини заподіювача шкоди, апеляційний суд вважає за потрібне звернути увагу на таке.

За змістом частини другої статті 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач.

Дійсно, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення).

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності.

Узагальнюючи наведені положення закону, можна зробити висновок про те, що наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Таким чином, саме позивач (потерпілий) має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Наведене узгоджується і з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.10.2019 року справі №554/1583/16-ц.

Тож, оцінюючи надані позивачем докази заподіяння завданої йому шкоди саме відповідачем, варто зазначити про таке.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що надані позивачкою акти не є належними та допустимими доказами залиття квартири позивача 02.11.2016 року, 24.09.2018 року, 24.07.2017 року саме з квартири відповідача та причину залиття.

Як обґрунтовано було зазначено судом першої інстанції, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду про те, що акти залиття, які були надані позивачем, не відповідають формі, встановленій у додатку № 4 до Правил № 76 від 17.05.2005 року, оскільки під час складання наведених вище актів не було оглянуто квартиру відповідача, не оглянуто зовнішні стіни житлового будинку, не залучено слюсаря чи сантехніка, які б могли описати, що стало причиною залиття, в якій системі це сталося, чи було несанкціоноване втручання мешканців у роботу системи. Крім того, вказані акти не містять будь-яких даних про осіб, присутніх при їх складанні, та яким чином визначено, що саме вказані в актах обставини слугували причинами залиття, оскільки інформації про доступ до квартири, яка, ймовірно, причетна до залиття квартири позивачки, немає. Поряд з цим, матеріали справи не місять доказів того, що відповідач відмовився від прийняття участі при складанні таких актів та/або не надав доступ до власної квартири.

Наведений висновок відповідає і викладеному у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 в справі №2-1974/11.

Відхиляє апеляційний суд і посилання скаржника на наявні у справі експертні висновки, оскільки такі, як правильно зазначено судом першої інстанції, не містять висновків щодо неправомірних дій саме власника кв. АДРЕСА_2 - відповідача ОСОБА_2 .

Інших обґрунтувань незаконності оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає правильним та таким, що ґрунтується на вимогах законодавства та матеріалах справи висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване судове рішення.

Керуючись ст. 367, 368, ст. 374, ст.375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу адвоката Мельник Наталії Юріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Полікарпова

Л.В. Базіль

Л.П. Воронцова