Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

21.12.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення нею 23 років, починаючи з дати подання позову, за умови продовження навчання.

Позов обґрунтовується тим, що сторони перебували у шлюбі з 14.07.2001 року, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2018 року (справа № 357/3445/18).

21.09.2021 року позивачка змінила прізвище на дошлюбне.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні позивача. Після розірвання шлюбу дочка постійно проживає з позивачкою, наразі в орендованій квартирі. Донька потребує матеріальної допомоги, т.я. навчається у Комунальному закладі Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж» на третьому курсі денної форми навчання за державним замовленням, тому не має змоги влаштуватися на роботу.

Позивачка тимчасово не працює, одержує лише соціальну допомогу по безробіттю та перебуває на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості.

Відповідач інших дітей не має, має постійне джерело доходу, працюючи в ТОВ «Шериф-Біла Церква», тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання дочки.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

16.06.2022 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив, в якому відповідач вважає позов безпідставним та необґрунтованим, а тому просить в його задоволенні позову відмовити.

Пояснює, що він з 13.08.2021 року працює менеджером в ТОВ «Шериф-Біла Церква» з посадовим окладом 6500 грн., після вирахування податків отримує лише 5232, грн., а у зв`язку з військовою агресією проти України та введенням воєнного стану в березні-квітні 2022 року взагалі не отримував заробітної плати.

Інших доходів немає, не зареєстрований як ФОП, господарської діяльності не здійснює, не є власником транспортних засобів. За таких обставин, його матеріальне становище (заробіток) не дозволяє надавати допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання, у розмірі 5000 грн. щомісячно.

Зазначає, що донька навчається з 01.09.2021 року (до досягнення повноліття), переведена на державну форму навчання, тобто за кошти державного бюджету.

Крім того, відповідач часто спілкується з донькою і при зустрічі щомісячно особисто надає їй грошові кошти на необхідні потреби, зокрема: з грудня 2021 року по травень 2022 року включно доньці було особисто надано по 2000 грн. щомісячно.

До того ж, жодних доказів, що повнолітня донька проживає разом з позивачкою, матеріали справи не містять. Таким чином ОСОБА_1 не є належним позивачем у даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту що відповідач має можливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку на час навчання у розмірі 5000 грн., а також щодо потреби доньки у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявності витрат, пов`язаних з навчанням. Доказів про розмір допомоги по безробіттю, отриманий позивачкою з 27.10.2021 року, також не доданий.

04.07.2022 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона не погоджується з наведеними запереченнями проти позову, вважає доводи відповідача безпідставними та такими що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Посилається на те, що відповідач є працездатною особою, що перебуває в трудових відносинах, має дохід та майно, зокрема, право власності на будинок, відносно якого укладений удаваний правочин, що доведено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2021 року у справі № 357/2104/20. Відповідач також отримав кошти від незаконного відчуженого автомобіля, що перебував у спільній сумісній власності подружжя до розірвання шлюбу, що також встановлено вказаним рішенням суду.

Утримання спільної доньки є обов`язком не лише матері дитини, а й батька. Донька дійсно потребує утримання та матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання на денній формі навчання, що також підтверджується її заявою від 28.06.2022 року.

У відповіді на відзив також зазначено, що твердження відповідача про неналежність позивача є необґрунтованим та таким, що підтверджує факт намагання ухилитися від допомоги в утримання дитини.

Так, відповідачу відомо, що дочка постійно проживає з позивачем з моменту розірвання шлюбу, що було встановлено Білоцерківським міськрайонним судом Київської області (рішення від 24.02.2020 року у справі № 357/1206/20). Крім того, факт проживання доньки з позивачем підтверджується договором оренди квартири (будинку) у приватної особи від 22.11.2019 року, а також і заявою самої дочки та довідкою переселенця ОСОБА_1 з додатку Дія від 20.04.202 року № 3348-.

Щодо обґрунтованості розміру аліментів позивачка вказує, що щомісячно сплачує орендну плату для забезпечення себе житлом та дитини у розмірі 4500 грн., а також окремо сплачує за комунальні послуги (1500-2500 грн., під час опалювального сезону може становити 3000-6000 грн.). Дочка потребує витрат на їжу, одяг, оплату житла, оплату житлово-комунальних послуг та зв`язку, потреб у коштах на проїзд, придбання канцелярських товарів та фахової літератури, засобів особистої гігієни, отримання послуг перукаря, а також послуг медичного характеру, організації дозвілля тощо.

Тому аліменти у розмірі 5000 грн. є мінімальною необхідною сумою для утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

У запереченнях на відповідь на відзив, що надійшли до суду 19.07.2022 року, відповідач, окрім наведених у відзиві доводів, вказує, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає та в якому зареєстрована також і донька. Твердження позивачки про наявність у нього іншого виду різного майна не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами.

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки доказів, що повнолітня донька проживає разом з нею, матеріали справи не містять. Термін дії наданого договору оренди закінчився 22.10.2020 року, довідка переселенця від 20.04.2022 року засвідчує лише факт проживання позивача в м. Біла Церква.

Зі змісту заперечень вбачається також, що у відповідача з донькою склалися приязні відносини, вони часто зустрічаються та спілкуються, відповідач особисто доньці надає матеріальну допомогу, зокрема, і на навчання (проїзд, придбання канцелярських товарів та книг), що підтверджується її заявою від 08.07.2022 року.

Крім того, відповідач перераховує грошові кошти на банківських картковий рахунок доньки, тобто добровільно надає кошти на утримання доньки.

Відповідач звертає увагу, що, враховуючи заявлену вимогу про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн., виходячи з рівності прав батьків, витрати на утримання дитини у зв`язку з навчанням, то щомісячно витрати повинні складати 10 000 грн. При цьому, донька навчається за кошти державного бюджету, а будь-яких доказів, які підтверджують інші витрати на навчання (харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), матеріали справи не містять.

Будь-яких інших заяв по суті чи інших клопотань до суду не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (до зміни прізвища ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 ) з 14.07.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2018 року (справа № 357/3445/18).

Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Згідно довідки № 491 від 13.12.2021 року, виданою за підписом директора коледжу та секретаря, ОСОБА_3 є студенткою Комунального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж». Навчається за контрактом із 01.09.2019 року (форма навчання денна). Із 01.09.2021 року переведена на державну форму навчання. Закінчує навчання 30.06.2023 року.

Позивачка (мати ОСОБА_3 ) звернулася до суду про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що донька потребує утримання та матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі, зокрема, на витрати на їжу, одяг, оплату житла та житлово-комунальних послуг, зв`язку, коштів на проїзд, придбання канцелярських товарів та фахової літератури, засобів особистої гігієни, а також послуг медичного характеру, організації дозвілля тощо.

Відповідно до ч. ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідачем заперечується факт проживання повнолітньої доньки разом з матір`ю, однак жодних доказів суду не надано ні щодо проживання дитини разом з батьком, ні щодо проживання її окремо від обох батьків.

Заява ОСОБА_3 від 08.07.2022 року, яка надана відповідачем, підтверджує лише пропозиції батька щодо проживання доньки разом з ним. Крім того, з огляду на приязні стосунки, про які донька вказує в цій заяві та стверджує відповідач у своїх запереченнях проти позову, останній мав би достеменно знати про інше місце проживання доньки, окреме від матері, та, відповідно, міг би повідомити про це суд.

Натомість, суд вважає, що в матеріалах справи містяться достатньо доказів, що підтверджують факт проживання доньки разом з позивачкою, зокрема: копія договору оренди квартири (будинку) у приватної особи від 22.11.2019 року, за умовами якого в квартирі будуть проживати: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; а також заява ОСОБА_3 від 28.06.2022 року, в якій вона вказує про своє проживання з матір`ю в орендованій частині будинку.

За таких обставин позивач правомірно звернулась із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини на свою користь.

Відповідач також акцентує вагу на тому, що донька навчається за кошти державного бюджету, а будь-яких доказів щодо потреби доньки у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявності витрат, пов`язаних з навчанням, матеріали справи не містять. Також відсутні докази про розмір допомоги по безробіттю, отриманий позивачкою.

Однак, суд критично оцінює такі твердження відповідача, оскільки аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання, не обмежуються лише платою за навчання у навчальному закладі, а перелічені позивачкою потреби дитини є базовими потребами будь-якої людини. Крім того, матеріальний стан позивачки не впливає на обов`язок відповідача утримувати дитину.

З огляду на положення ст. 199 СК України у відповідача є обов`язок утримувати дитину до досягнення нею двадцяти трьох років, у разі продовження навчання, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу.

За змістом позовної заяви відповідач інших утриманців не має, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати. Вказані обставини відповідачем не були оспорені та спростовані.

Враховуючи наявні в матеріалах справи документи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ґрунтується на законі.

При цьому, згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Нормою ст. 182 встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив також, що його матеріальне становище (щомісячний заробіток після утримання податків у розмірі 5232,50 грн.) не дозволяє сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 5000 грн. щомісячно.

На підтвердження таких обставин до суду надано копію довідки з місця роботи, з якої вбачається, що він працює менеджером в ТОВ «Шериф-Біла Церква» з посадовим окладом 6500 грн.

Суд враховує надані документи та пояснення відповідача. Однак, як стверджує сам відповідач, він добровільно надає кошти на утримання доньки, зокрема з грудня 2021 року по травень 2022 року включно доньці було особисто надано по 2000 грн. щомісячно. Крім того, відповідач перераховує грошові кошти на банківських картковий рахунок доньки, що підтверджується доданими платіжними дорученнями. Таким чином, відповідач має змогу надавати фінансову підтримку, незважаючи на рівень заробітної плати.

При цьому, те, що відповідач періодично приймає участь, в тому числі і в матеріальному забезпеченні доньки, не впливає на подальший обов`язок надавати матеріальну допомогу.

В свою чергу, позивачкою не доведено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу у заявленому розмірі - 5000 грн. Стороною також не надано жодних документів щодо наявності станом на день подання позовної заяви у відповідача будь-якого майна. Попри доводи позивачки у відповіді на відзив, такі докази вона не була позбавлена можливості отримати та надати до суду на підтвердження заявлених вимог при зверненні до суду, до введення в країні воєнного стану, зокрема і рішення суду, на яке вона неодноразово посилається.

До того ж, матеріали справи не містять інформації щодо суми, яка необхідна щомісяця для забезпечення повнолітньої доньки, в тому числі і приблизного розрахунку, що в таку суму входить, що позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір витрат. Щодо посилання позивачки на сплату нею коштів за оренду житла та комунальних платежів, то суд враховує проживання в квартирі трьох осіб, що виключає можливість віднесення всієї суми витрат в рахунок аліментів на утримання доньки.

Суд погоджується з доводами відповідача в частині того, що, оскільки заявлена вимога про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн., то, враховуючи рівність прав батьків, витрати на утримання дитини у зв`язку з навчанням щомісячно повинні складати 10 000 грн. Однак, така сума не є обґрунтованою з огляду на положення законодавства.

Доведення необхідного розміру стягнення аліментів на дитину покладено на сторону, яка заявляє такі вимоги.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи положення ч. 1 ст. 184 СК України, відповідно до якого суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку, що саме позивач має право просити суд визначити аліменти або в твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи викладене, з урахування доводів сторін та наявних доказів, оскільки повнолітня донька сторін - ОСОБА_7 продовжує навчання та в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання доньки аліменти в розмірі 2000 щомісяця, починаючи з 21.12.2021 року протягом навчання до досягнення нею двадцяти трьох років.

Разом з тим, при визначенні стягнення аліментів у такий спосіб правило про стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не застосовується.

Натомість, розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково в редакції, визначеної законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 180-182, 184, 191, 198-201 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 178, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 430, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з 21 грудня 2021 року протягом навчання до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляцій скаргу подано не було.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: