Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Парфан Т.Д. (в режимі відео конференції),

та представника органу опіки та піклування виконавчого комітети Ужгородської міської ради - Шатров В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали цивільної справи за позовною заявою адвоката Парфан Т.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітети Ужгородської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Парфан Т.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітети Ужгородської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син: ОСОБА_3 . Зазначає, що протягом останніх років ОСОБА_2 необґрунтовано і безпідставно створює штучні перешкоди для повноцінної участі позивача у вихованні сина і він не має можливості брати участь у його вихованні та спілкуватися з ним. Намагаючись усунути позивача від участі у вихованні сина, відповідачка у серпні 2019 року звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про позбавлення його батьківських прав і стягнення аліментів. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 28.01.2021 року ( справа №308/9827/19 ) ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав. Після набрання рішенням суду законної сили, відповідачка продовжує чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином.

З огляду на вищенаведене, враховуючи інтереси дитини та інші істотні обставини, зокрема те, що син відвідує дитячий дошкільний заклад, позивач просить суд встановити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини:

- в робочі дні з 16 до 19 години кожного дня;

- у святкові та вихідні дні (державні свята, субота, неділя ) - з 9.00 год. до 20.00 год. кожен святковий день, кожна субота і неділя, з правом спілкуватися з дитиною без присутності матері за межами місця проживання;

- 16 вересня кожного року з 9.00 год. до 20.00 год. з правом спілкуватися з дитиною без присутності матері за межами місця проживання.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Парфан Т.Д. (в режимі відео конференції) позов підтримав повністю з викладеними в ньому мотивами. Зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує конфлікт. На даний час ОСОБА_1 з сином не бачиться, оскільки ОСОБА_2 створює в цьому перешкоди.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Шатров В. в судовому засіданні просив при вирішенні даного спору врахувати інтереси та бажання самої дитини та брати їх за основу при вирішенні справи. Додав, що батьки мають рівні права. Також просив врахувати вік дитини та те, що між батьками існує конфлікт.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

У відповідності до ч.3 ст.291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває.

Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Однак, відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син: ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 05.07.2017 року.

У судовому засіданні встановлено та доведено, що відповідачкою чиняться перешкоди у повноцінній участі батька у вихованні сина і позивач не має можливості брати участь у його вихованні та спілкуватися з ним.

Вказані обставини стверджуються самим вже фактом звернення позивача до суду з даним позовом.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно із ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також всі найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд і інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівної справі Olssonv. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (ріі Johansen у. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшої об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «Мак Майкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Верховний Суд враховуючи вказане рішення ЄСПЛ у Постанові від 30 травня 2018 року справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18) зробив наступний правовий висновок.

Врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статей 7,157 СК України, та рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше - інтересам дитини найкраще відповідає збереження зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге - у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Завдяки природній близькості між батьками та дітьми, тому особливому емоційно-психологічному мікроклімату, створити який можливо лише в умовах родини, інтенсивності та результативності впливу на дітей, сімейне виховання виступає необхідною умовою успішного формування особистості. Право на здійснення особистого виховання дітей покликане сприяти найефективнішому здійсненню батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини. Здійснюючи право на особисте виховання своїх дітей, батьки тим самим виконують обов`язки щодо виховання дітей та забезпечують реалізацію права на одержання належного сімейного виховання. Тому сутність батьківського права на особисте виховання своїх дітей полягає перш за все в активному його здійсненні шляхом виконання батьківських обов`язків. Пріоритетність батьківського виховання забезпечується наявністю у батьків цілого комплексу інших немайнових прав, які покликані забезпечити ефективне виконання батьками їхніх прав та обов`язків по вихованню дитини. Так, батьки мають право, зокрема, на безперешкодне спілкування з дитиною (ст.ст.153,157 СК України).

Статтею 153 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Спілкування важлива складова частина соціального буття людини як суспільної істоти, джерело її життєдіяльності, умова формування особистості. Людина не може існувати поза спілкуванням з іншими людьми. Потреба у спілкуванні одна з базових потреб індивіда. Спілкування батьків і дітей повинне будуватися на повазі гідності один одного, дотриманні вироблених людством простих норм моральності та звичок. Спілкування може бути включеним в діяльність (праця, навчання, гра) або визначатися самою потребою в спілкуванні як такому; може бути безпосереднім, тобто здійснюватися «лицем до лиця», або опосередкованим різними системами комунікації (пошти, телефону, комп`ютеру тощо); вербальним або невербальним. Зниження інтенсивності і якості спілкування дитини з іншими людьми, особливо у дитячому і ранньому віці, звичайно призводить до затримки і відхилення у психічному розвитку.

Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні положення містяться у ст.ст.14,15 Закону України «Про охорону дитинства». Спілкування є необхідною умовою здійснення батьками виховання дитини. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Легальне визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно із ч.ч. 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Процес сімейного виховання дитини включає в себе безліч питань переважно педагогічного характеру. Вони вирішуються або обома батьками, або одним з них за погодженням або мовчазною згодою другого. При цьому презюмується, що батьки дотримуються інтересів дитини. Різного роду суперечності між батьками по питанню виховання дитини повинні долатись самими батьками.

В наданій психологічній характеристиці психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 зазначено, що хлопчик знаходився в стані підвищеного емоційного напруження, відчуває сильні емоційні переживання і розповідає про проблеми дорослих, з чого можна зробити висновок, що між батьками дійсно існує конфлікт.

Батько (мати), що проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною і право брати участь у її вихованні. Формою здійснення батьківських прав особою, яка не проживає зі своєю дитиною, є участь у вихованні. Така участь передбачає використання різних способів позитивного впливу на дитину, що робить благотворний вплив на формування її особистості. Для цього використовується не лише особистий контакт (спілкування), але й телефонний зв`язок, переписка і т.д.

Право на спілкування з дитиною належить до особистих немайнових прав батьків, про що прямо зазначає закон. Порушення цього права, створення умов, за яких неможливе його реалізація, є правопорушенням. Причому порушуються права не тільки батька (матері), але й дитини. Тому дані положення забороняють тому із батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 Сімейного кодексу України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Судовий порядок захисту прав батьків, що проживають окремо від дитини, слугує надійною гарантією здійснення права на спілкування.

При вирішенні питання щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, враховується думка сторін та їх намагання знайти порозуміння у цьому питанні, вік дитини, особливості її розвитку, виховання, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, встановлюється графік зустрічей дитини з батьком.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спілкування батька з малолітньою дитиною суперечить інтересам дитини, або нашкодить його здоров`ю.

Батьки мають рівні права у питаннях виховання дитини, що узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (справи: "Оноді проти Угорщини", "Кацпер Новаковський проти Польщі", "К.і Т. проти Фінляндії", "Вишняков проти України" та ін.) У свою чергу, відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, а тому порушене право позивача та інтереси дитини мають бути захищені.

Виходячи з інтересів дитини, з урахуванням обставин справи та наданих доказів, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, суд вважає необхідним встановити наступний графік побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 : побачення з сином, без присутності матері, однак за обов`язкової згоди дитини, кожного дня з 16 год. по 19 год., за межами місця фактичного проживання дитини, кожної першої та третьої суботи і неділі місяця, а також у офіційні державні свята, без присутності матері, однак за обов`язкової згоди дитини з 13.00 год. до 19.00 год., за межами місця фактичного проживання дитини, шістнадцятого вересня, кожного року (день народження дитини) без присутності матері, однак за обов`язкової згоди дитини з 14 год. до 18 год., за межами місця фактичного проживання дитини.

При визначенні саме такого графіку побачення ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , суд виходив з рівності прав батьків, а також віку та інтересів самої дитини, яка відвідуючи дошкільний навчальний заклад має певні свої інтереси, вподобання, розпорядок дня.

Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме його можливостям у повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток.

Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні неповнолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення способу часті батька у вихованні сина є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 159, 257, 263 СК України, ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.2, 10, 12, 13, 27, 81, 82, 89, 141, 200, 211, 258-259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Встановити наступні способи участі ОСОБА_1 (батька) у вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-побачення з сином, без присутності матері, однак за обов`язкової згоди дитини, кожного дня з 16 год. по 19 год., за межами місця фактичного проживання дитини,

-кожної першої та третьої суботи і неділі місяця, а також у офіційні державні свята, без присутності матері, однак за обов`язкової згоди дитини з 13.00 год. до 19.00 год., за межами місця фактичного проживання дитини,

-шістнадцятого вересня, кожного року (день народження дитини) без присутності матері, однак за обов`язкової згоди дитини з 14 год. до 18 год., за межами місця фактичного проживання дитини.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 08.03.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк