Справа № 405/1303/20
Провадження №2/405/223/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Л.А.

при секретарі - Нетесі С.М., Гаврилюк Ю.В., Дризі Є.В.

за участю учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Данилюк Н.В.

та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Проніна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу №405/1303/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та штрафу за договором позики грошей від 01.08.2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 27.02.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з останніх на свою користь в солідарному порядку заборгованість за договором позики грошей від 01.08.2016 року в розмірі 70 000 грн. та 1 511 520 грн. штрафу за період з 02.09.2016 року по 06.02.2020 року, а всього 1 581 520, 00 грн., зазначивши на обґрунтування заявлених позовних вимог, що 01.08.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 , як позичальником, укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстровано в реєстрі за №3781, за яким позичальник ОСОБА_2 отримала у власність від нього (позивача), як позикодавця, грошові кошти в сумі 70 000,0 грн., що на день укладення договору було еквівалентно 2 822,00 доларів США, на підтвердження чого позичальником ОСОБА_2 була складена розписка, в якій справжність підпису позичальника ОСОБА_2 посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. та зареєстровано в реєстрі за №3783, №3784. При цьому, чоловік позичальника,відповідач ОСОБА_3 дав згоду дружині ОСОБА_2 на отримання в позику грошових коштів та укладення договору, що також посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. та зареєстровано в реєстрі за №3780, а тому договір був укладений в інтересах сім`ї та позивачеі кошти використано на її (сім`ї) потреби. Отже,письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, позивач зазначив, що договором було визначено, що повернення отриманих в позику грошових коштів здійснюється частинами, готівкою в межах м. Кіровограда, шляхом вручення грошей особисто позикодавцеві, а саме: в період з 01.09.2016 року по 01.08.2017 року позичальник ОСОБА_2 кожного місяця зобов`язана була повертати позикодавцю гроші в сумі 5 833,00 грн. Окрім того, договором було передбачено, що у разі несвоєчасного виконання взятого на себе зобов`язання по виплаті боргу, за кожний день прострочення виконання договору позики позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф в розмірі 2,0 % від суми боргу, що залишилась, за кожний прострочений день. Зазначив, що позичальник ОСОБА_2 встановлені договором умови і норми цивільного права порушила, суму позики у строк, встановлений договором, не повернула, на підставі чого зобов`язана повернути йому (ОСОБА_1) солідарно з відповідачем ОСОБА_3 суму позики в розмірі 70 000 грн. та 1 511 520 грн. штрафу, як відповідальність за порушення умов договору, що розраховано за період з 02.09.2016 року по 06.02.2020 року.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 11березня 2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Данилюк Н.В. вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі № 405/1303/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та штрафу за договором позики грошей від 01.08.2016 року, у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , в межах суми позову, що становить 1581 520 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 13 травня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В свою чергу, відповідачем ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку направлено відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 24.07.2020 року за вх.№ 16619, в обґрунтування якого зазначив, що з початку 2017 року він проживає в Ізраїлі, отримав громадянство вказаної країни та наразі знаходиться у процесі розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , яке відбувається за законодавством Ізраїлю. Крім того, зазначив, що при перемовинах з ОСОБА_1 про отримання позики, він отримав відмову, оскільки не мав у власності майна, яким би міг забезпечити виконання зобов`язання, а тому попросив дружину ( ОСОБА_2 ) оформити договір позики для начебто сімейних потреб, оскільки вона мала у власності нерухоме майно - квартиру. При цьому, всю суму позики він ( ОСОБА_3 ) використав на власні потреби для погашення своїх боргів, які були у нього ще до укладання шлюбу з ОСОБА_2 . Додатково зазначив, що змістовно з договором позики ОСОБА_2 не була ознайомлена, оскільки на той час довіряла йому, тому вона лише підписувала відповідні документи, в той час, як фактично саме він ( ОСОБА_3 ) є позичальником за договором позики грошей від 01.08.2016 року. вказав, що приблизно 5-ть місяців він ( ОСОБА_3 ) сплачував платежі ОСОБА_1 , шляхом переведення грошей на його картковий рахунок, проте через фінансові труднощі перестав перераховувати кошти та запевняв ОСОБА_2 , що він і надалі продовжує сплачувати борг. Окрім того, зазначив, що за вказаним договором приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 17.07.2018 року вчинений виконавчий напис за реєстровим № 4150, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області ЗолотарьовоюТ.В. 16.10.2018 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2, за яким він також сплачував певну суму грошей за основним боргом.Вказав, що суму позики він витратив на власні потреби, та вважає, що саме він є позикоодержувачем та виконавцем за зазначеним договором позики грошей.

Враховуючи зазначене, просив після встановлення остаточної суми боргу за договором позики від 01.08.2016 року покласти виконання обов`язків за договором на нього.

Крім того, відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 16.10.2020 року за вх. № 23497 також подано представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Проніним Ю.О. (діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 22.07.2020 року та ордеру серії ВЕ № 1018573 від 22.07.2020 року), за яким ОСОБА_2 вимоги позивача вважає такими, що не підлягають задоволенню, зазначивши на обґрунтування відзиву, що договір позики, на який посилається позивач, - є недійсним, оскільки при його вчиненні не було дотримано вимог, передбачених частинами 3, 5 ст.203 ЦК України, а дії осіб під час його вчинення, відповідають як ознакам фіктивності, так і ознакам удаваності правочину. Крім того, зазначений правочин вчинявся без її ( ОСОБА_2 ) вільного волевиявлення, так як відповідач ОСОБА_3 ввів в оману ОСОБА_2 , що підписання документів носить формальний характер,та грошові кошти відповідачу ОСОБА_2 фактично не передавалися, а були передані ОСОБА_1 особисто ОСОБА_3 . В результаті, наслідки, які обумовлювалися цим правочином, - не настали (фіктивність), а фактично цей правочин прикривав інший правочин, за яким ОСОБА_1 позичав грошові кошти ОСОБА_3 , які останній використав на власний розсуд. Вказав, що питання стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики грошей від 01.08.2016 року вже вирішено, шляхом вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С. від 17.07.2018 року, на підставі якого, приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 від 16.10.2018 року, а тому наявність вказаного виконавчого напису виключає можливість подвійного стягнення заборгованості, що свідчить про відсутність предмету спору. Крім того зазначив, що обраний пунктом 2.5 спірного договору вид неустойки не відповідає встановленому законодавцем способу її обрахування у вигляді штрафу, що свідчить про недійсність цього пункту договору і як наслідок про безпідставність вимог в цій частині. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення штрафу за період з 02.09.2016 року по 06.02.2020 року. Згідно з ч. 2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення штрафу встановлено спеціальну позовну давність тривалістю один рік.Відповідно до вказаної норми, відповідач ОСОБА_2 заявляє про застосування строку позовної давностіщодо вимог про стягнення штрафу.

Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина Світлана Станіславівна про визнання договору позики недійсним (справа №405/6405/20), - повернуто представнику відповідача ОСОБА_2 - адвокату Проніну Ю.О.

Крім того, ухвалою суду від 24 лютого 2021 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Проніна О.О. витребувано у приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиної С.С. копії матеріалів нотаріальної справи за договором позики грошей від 01.08.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 3781 та копії матеріалів щодо вчинення виконавчого напису за договором позики грошей від 01.08.2016 року (виконавчий напис №4150 від 17.07.2018року), а також витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» відомості про здійсненні фінансові операції між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 періодз 01.08.2016 року по 24.02.2021року.

На виконання зазначеної ухвали суду про витребування доказів приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С. надіслано належним чином завірені копії документів, що зареєстровані судом 14 квітня 2021 року за вх.№9392.

Крім того, витребувані судом докази про здійснені фінансові операції між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за період з 01.08.2016 року по 24.02.2021 року у вигляді виписки у додатку направлено до суду АТ КБ «ПриватБанк», що зареєстровано судом 27 вересня 2022 року за вх.№18240.

Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Проніна О.О. про зупинення провадження у цивільній справі №405/1303/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та штрафу за договором позики грошей від 01.08.2016 року, до набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цивільної справи № 405/2390/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина Світлана Станіславівна, про визнання договору позики недійсним, яка розглядається в порядку цивільного судочинства, - залишено без задоволення.

Крім того, під час судового розгляду справи по суті, ухвалою суду від 14 червня 2023 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову, пред`явленого до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та штрафу за договором позики грошей від 01.08.2016 року, в частині позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за договором позики грошей від 01 серпня 2016 року в розмірі 70 000 грн. 00 коп. Провадження в цивільній справі №405/1303/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та штрафу за договором позики грошей від 01.08.2016 року в частині позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за договором позики грошей від 01 серпня 2016 року в розмірі 70 000 грн. 00 коп., - закрито.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Данилюк Н.В. (діє на підставі ордеру серії КР №81049 від 25.02.2020 року) в судовому засіданні позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 штрафу за договором позики грошей від 01.08.2016 рокув розмірі 1 581 529 грн. підтримала з підстав, зазначених в позові,та просила позов в цій частині задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пронін Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги позивача, пред`явлені до відповідача ОСОБА_2 , не визнав, посилаючись на заперечення, викладені у відзиві на позов, просив відмовити в їх задоволенні.Також підтримав заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності. Крім того, надав додаткові пояснення, за змістом яких з наданих Банком матеріалів вбачається, що за період з 03.08.2016 року по 13.01.2017 року ОСОБА_3 перерахував на рахунок ОСОБА_1 гроші в розмірі 52 786,00 грн. Крім того, сторона позивача заперечувала факт існування боргових відносин з ОСОБА_3 , чим намагалася свідомо ввести суд в оману, отримавши при цьому необґрунтовані фінансові переваги. Аналізуючи позицію ОСОБА_3 , викладену у відзиві, яка підтверджується його подальшими діями, у вигляді погашення всієї суми позики, вже за рахунок власних коштів, стає очевидним, що договір позики грошей, підписаний ОСОБА_2 у нотаріуса 01.08.2016 року не створив наслідків, обумовлених ним, адже прикривав інший (удаваний) правочин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який фактично відбувся. Вказані обставини свідчать про недійсність договору позики від 01.08.2016 року. Враховуючи зазначене, просив врахувати, що викладені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 обставини щодо підписання та виконання договору позики від 01.08.2016 року, які систематично доповідалися суду відповідачами під час розгляду справи, підтверджуються добутими у справі доказами, які між собою пов`язані та сумніву щодо достовірності цих доказів не виникає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся в порядку вимог ст.128 ЦПК України про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , при цьому, суд зауважує, що відповідач ОСОБА_3 обізнаний про дану цивільну справу, яка перебуває в провадженні Ленінського районного суду м.Кіровограда, в якій він є відповідачем, та при цьому скористався своїм процесуальним правом на подання заяви по суті справи - відзиву на позовну заяву, в якому виклав свою позицію щодо позову. Також повідомив суду, що він перебуває за межами України, в Ізраїлі, та з цих причин не має об`єктивної можливості з`явитися в судове засідання до суду.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Данилюк Н.В. та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Проніна Ю.О., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд, в свою чергу, тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З огляду на зазначене, судом встановлено та підтверджується письмовими доказами у справі, що 01серпня2016 між позивачем ОСОБА_1 , як Позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_2 , як Позичальником, було укладено Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстровано в реєстрі за №3781, за умовами якого ОСОБА_2 (Позичальник) отримала у власність від ОСОБА_1 (Позикодавця), а Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 70 000,00 грн., що в еквіваленті по курсу Національного Банку України на день укладення цього договору складає 2 822,00 доларів США (Сума позики) (100 доларів США = 2480,6544 грн.) (п. 1.1 Договору).

Передачу грошових коштів від Позикодавця до Позичальника здійснено до підписання цього договору 01 серпня 2016 року в місті Кропивницькому.

Факт підписання договору Позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися передачі грошових коштів (Суми позики). Отримання зазначеної в п.п. 1.1. цього Договору грошової суми від Позикодавця до Позичальника буде також підтверджено заявою Позичальника, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору сторони за цим договором домовились про те, що:

а) повернення грошей здійснюється частинами, згідно наступного графіку: не пізніше 01 вересня 2016 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5 833,00 грн; не пізніше 01 жовтня 2016 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.; не пізніше 01 листопада 2016 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.; не пізніше 01 грудня 2016 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.; не пізніше 01 січня 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.;не пізніше 01 лютого 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн;не пізніше 01 березня 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.;не пізніше 01 квітня 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.;не пізніше 01 травня 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.; не пізніше 01 червня 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.;не пізніше 01 липня 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5833,00 грн.;не пізніше 01 серпня 2017 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві гроші в сумі 5837, 00 грн.;

б) виконання зобов`язання за договором має здійснюватися готівкою у межах міста Кіровограда шляхом вручення грошей особисто Позикодавцеві, якщо інше не буде додатково визначено (погоджено) письмовим розпорядженням Позикодавця, яке має бути нотаріально засвідчено;

в) факт одержання повернутої позики (чи кожної її частини) підтверджується власноручною розпискою (розписками) про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі, а саме - заявою (заявами) позикодавця або особи, яка уповноважена на це позикодавцем нотаріально посвідченою довіреністю, складеною у письмовій формі справжність підпису на якій може бути засвідчено нотаріально; без цієї заяви (розписки) борг вважається таким, що не повернутий.

Після повного розрахунку позикодавець повинен передати позичальнику борговий документ - цей договір позики. У разі неможливості повернення боргового документа позикодавець повинен вказати про це у вищеназваній заяві (розписці), що відповідає вимогам ст.545 ЦК України.

Відповідно до п. 2.2 Договору Позичальник повинен виконати зобов`язання, яке він прийняв на себе за цим договором, особисто. Позичальник не може покласти виконання своїх зобов`язань за договором на іншу особу.

Крім того, відповідно до п.2.4 Договору при неповерненні позики в установлені у цьому договорі позики строки чи до встановленого терміну, позикодавець вправі пред`явити цей договір позики до стягнення в примусовому порядку у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Окрім того, Розділом 3 Договору Сторони взаємно підтвердили один одному,що надання неправдивої інформації, а також невиконання взятих на себе за договором зобов`язань, відповідальність щодо яких не встановлена у цьому договорі, тягне правові наслідки, передбачені чинним законодавством України; у момент укладання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; не визнані в установленому для того порядку недієздатними (повністю або частково); не перебувають у хворобливому стані,не страждають у момент укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомлення його суті; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності із їхньою справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для учасників правочину умова і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Дружина Позикодавця - ОСОБА_6 - у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 01 серпня 2016 року за реєстровим №3779, дала згоду своєму чоловікові - ОСОБА_1 на передачу в позику грошових коштів та укладання цього договору позики.

Чоловік Позичальника - ОСОБА_3 - у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 01 серпня 2016 року за реєстровим №3780, дав згоду своїй дружині - ОСОБА_2 на отримання в позику грошових коштів та на укладання цього договору позики.

При цьому, аналізуючи доводи відповідача ОСОБА_2 , за якими договір позики грошей від 01.08.2016 року, - є недійсним, оскільки при його вчиненні не було дотримано вимог, передбачених частинами 3, 5 ст.203 ЦК України, а дії осіб під час його вчинення, відповідають як ознакам фіктивності, так і ознакам удаваності правочину. Крім того, зазначений правочин вчинявся без її ( ОСОБА_2 ) вільного волевиявлення, так як відповідач ОСОБА_3 ввів її в оману, що підписання документів носить формальний характер, та грошові кошти їй фактично не передавалися, а були передані ОСОБА_1 особисто ОСОБА_3 , внаслідок чого наслідки, які обумовлювалися цим правочином, - не настали (фіктивність), а фактично цей правочин прикривав інший правочин, за яким ОСОБА_1 позичав грошові кошти ОСОБА_3 , які останній використав на власний розсуд, судом відзначається, що чинним законодавством України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору позики грошей від 01.08.2016 року.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З огляду на зазначене, доводи відповідача ОСОБА_2 щодо того, що договір позики грошей від 01.08.2016 року є недійсним на підставі того, що особисто вона ніяких коштів від позивача не отримувала, на підставі чого вважає себе позичальником коштів лише формально, а не фактично, та її волевиявлення на укладення зазначеного правочину не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, -не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в її діях дійсно не було вільного волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі.

Крім того, за положеннями договору позики грошей від 01.08.2016 року, сторони за договором (позикодавець ОСОБА_1 та позичальник ОСОБА_2 ) підтвердили, що при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності із їхньою справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для учасників правочину умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним), чим, в свою чергу, спростовуються твердження відповідача ОСОБА_2 про фіктивність та удаваність зазначеного правочину.

Окрім того, відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України вказує на те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладений другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Лише поєднання вказаних умов дає підстави кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Зі змісту договору позики грошей від 01.08.2016 року випливає, що стороною за Договором є відповідач ОСОБА_2 , при цьому, відповідач ОСОБА_3 , як чоловік позичальника за договором ОСОБА_2 був обізнаний як про укладення його дружиною зазначеного договору позики грошей, так був обізнаний і з умовами договору позики грошей, що підтвердив поданою 01.08.2016 року за вх.№740/02-10приватному нотаріусу заявою, яка посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстровано в реєстрі за №3780, в якій також надав своїй дружині згоду на отримання в позику грошових коштів та на укладання цього договору позики, а також зазначив, що йому відомо, що отримані в позику грошові кошти переходять у власність їх з дружиною сім`ї, і, відповідно до вимог Сімейного кодексу України, будуть об`єктом права спільної сумісної власності як такі, що набуваються ними за час шлюбу, та, крім того, обов`язок з повернення отриманих у позику грошових коштів також покладається на них з дружиною спільно.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

При цьому, суд зауважує, що перебування відповідачів, на час укладення 01.08.2016 року договору позики грошей у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків, визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї, разом з тим, судом відзначається, що відповідачами не доведено належними та достатніми доказами укладення договору позики грошей від 01.08.2016 року не в інтересах сім`ї, а у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах самого позичальника, як і не підтверджено дійсне використання одержаних за договором коштів не в інтересах сім`ї, а у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя.

Судом також встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який було укладено 04 листопада 2015 року, актовий запис за №1013, розірвано судом зі справ сім`ї округу Тель-Авів Яффо (справа №7353-08-20) 02 листопада 2020 року, однак, на переконання суду, даний факт не спростовує зазначених вище висновків суду.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договірпозики є укладеним з моменту передання грошей абоінших речей, визначенихродовимиознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разівперевищуєвстановлений законом розмірнеоподатковуваногомінімумудоходівгромадян.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.525 ЦК України).

Судом також встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики грошей від 01.08.2016 року у строк визначений договором, позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиної С.С., якою 17 липня 2018 року вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 4150, про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 невиплачених в строк не пізніше 01 серпня 2017 року, на підставі договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 01 серпня 2016 року за реєстровим № 3781, грошових коштів в сумі 70 000,00 грн., а також плату за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 2500,00 грн. Загалом стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 72 500,00 грн. Цей виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто 17 липня 2018 року, та може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з моменту вчинення.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т.В. від 16 жовтня 2018 року про відкриття виконавчого провадження, на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження (ВП № НОМЕР_2) з виконання зазначеного вище виконавчого документа - виконавчого напису нотаріуса № 4150, виданого 17.07.2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С.

При цьому, під час примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа судом встановлено та підтверджується відповідними розрахунками НОМЕР_3, проведеними приватним виконавцем Золотарьовою Т.В., розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення вимог стягувача за виконавчим провадженням про стягнення коштів з ОСОБА_2 та платіжними дорученнями, за якими стягувачу за виконавчим провадженням ОСОБА_1 було перераховано суми на погашення заборгованості за договором позики грошей в розмірі 2 363, 64 грн. та 4 673, 14 грн., залишок боргу 65 463, 22 грн.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Судом також встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня 2022 року (ВП НОМЕР_3) приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т.В., виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №4150, виданого 17.07.2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С. про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 72 500 грн. закінчено у зв`язку з сплатою боржником боргу в повному обсязі, на підставі чого позивачем ОСОБА_1 подана заява про відмову від позову в частині позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за договором позики грошей від 01 серпня 2016 року в розмірі 70 000 грн. 00 коп., яка прийнята судом та ухвалою суду від 14.06.2023 року провадження в зазначеній цивільній справі в частині позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів боргу за договором позики грошей від 01 серпня 2016 року в розмірі 70 000 грн. 00 коп., - закрито.

Поряд з цим, представником позивача підтримано вимогу про солідарне стягнення з відповідачів штрафу за період з 02 вересня 2016 року по 06 лютого 2020 року в розмірі 1 511 520 грн. 00 коп. за договором позики грошей від 01 серпня 2016 року, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зокрема, відповідно до п. 2.5 Договору позики грошей від 01.08.2016 року у разі несвоєчасного виконання взятого на себе зобов`язання по виплаті боргу, за кожний день прострочення виконання договору позики Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю штраф у розмірі 2% (два відсотка) від суми боргу, що залишилась, за кожний прострочений день.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що сума штрафу, який підлягає солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 відповідно до п. 2.5. Договору позики, за яким у разі несвоєчасного виконання взятого на себе зобов`язання по виплаті боргу, за кожний день прострочення виконання договору позики Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю штраф у розмірі 2% від суми боргу, що залишилась, за кожний прострочений день, становить 1 511 520 грн. 00 коп. та розраховується за наступною формулою: сума боргу (з врахуванням несплаченої до попередніх термінів) х 2 % /100 % х кількість днів місяця = сума штрафу.

Поняття договору позики міститься в ст.1046 ЦК України, згідно з якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 Цивільного кодексу України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552 Цивільного кодексу України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ставить питання про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 1 511 520 грн. 00 коп. штрафуу розмірі 2% від суми боргу, що залишилась, за кожний прострочений день, відповідно до п.2.5 договору позики грошей.

Суд вважає, що вимоги позивача в даному випадку є необґрунтованими, оскільки п.2.5 Договору позики грошей від 01.08.2016 року не відповідає вимогамЦК України, зокрема, статті 549 ЦК України.

Діючим законодавством визначено, що штраф є різновидом неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає поняття неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Встановлені обставини свідчать, що розрахунок, зроблений позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення штрафу суперечить нормам діючого законодавства, зокрема, частини 2статті 549 ЦК України, оскільки штраф визначений у відсотках від суми боргу, що залишилась, за кожний прострочений день, з огляду на зазначене, розрахунок, наданий позивачем на підтвердження позову в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 штрафу в розмірі 1 511 520 грн. 00 коп. за період з 02.09.2016 року по 06.02.2020 року суд визнає не належним та не допустимим доказом, на підставі чого в цій частині позовних вимог позов не підлягає задоволенню.

Суд також зауважує, що представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Проніним Ю.О. подано заяву про застосування строку позовної давності, зареєстровану судом 19 жовтня 2020 року за вх.№23637, за якою зазначено, що позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 штрафу в розмірі 1 511 520 грн. 00 коп. за період з 02.09.2016 року по 06.02.2020 року, при цьому, згідно з ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення штрафу встановлено спеціальну позовну давність тривалістю один рік.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов`язаннями визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 27 лютого 2020 року, договір позики грошей укладено 01 серпня 2016 року, повернення коштів за зазначеним договором не пізніше 01 серпня 2017 року, та, відповідно до вимог про стягнення (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В свою чергу, як роз`яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог позивача ОСОБА_1 про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 штрафу за період з 02 вересня 2016 року по 06 лютого 2020 року в розмірі 1 511 520 грн. 00 коп. за договором позики грошей від 01 серпня 2016 року та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову.

Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, судом відзначається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові, - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, слід залишити по фактично понесеним позивачем.

Крім того, відповідно до ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які, відповідно були вжиті у зазначеній справі на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11 березня 2020 рокуу вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в межах суми позову, що становить 1 581 520 (один мільйон п`ятсот вісімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять) грн. 00 коп.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення штрафу за період з 02 вересня 2016 року по 06 лютого 2020 року в розмірі 1 511 520 (один мільйон п`ятсот одинадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп. за договором позики грошей від 01 серпня 2016 року, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1 , залишити по фактично понесеним позивачем.

Скасувати вжиті за ухвалою суду від 11 березня 2020 року заходи забезпечення позову по цивільній справі № 405/1303/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та штрафу за договором позики грошей від 01.08.2016 року,у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в межах суми позову, що становить 1 581 520 (один мільйон п`ятсот вісімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова