ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/59/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 695/593/22 Категорія: 304090200 Кваша І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко В.В.

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» - адвоката Мартиненка Володимира Володимировича на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кваши І.М. у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області 28.09.2022 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

09.03.2022 року адвокат Мартиненко В.В. звернувся до суду в інтересах ТОВ «ФК «Профіт Капітал» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовується позивачем тим, що 02 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі - Банк, Кредитодавець) та ОСОБА_1 (надалі - відповідач, позичальник) укладено кредитний договір № V01.225.71591.

Відповідно до п. 2 договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 18070,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту та додатків до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно п.п. 1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 25,0000 % річних від залишкової суми кредиту.

Підпунктом 5.5 договору кредиту передбачено, що реальна річна процентна ставка складає 28,0700%. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 18070,00 грн. строком до 16 лютого 2022 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами (відповідно до Додатку № 1 до договору кредиту) згідно з умовами.

Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 18070,00 грн. в строки, визначені умовами договору.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує.

У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки розрахунку заборгованості станом на 03 грудня 2020 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 33700,39 грн. та складається із: заборгованості за основним боргом - 16627,01 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 17073,38 грн. Також позивач просив стягнути кошти за ст. 625 ЦК України: 3 % річних у розмірі - 1091,12 грн., інфляційні витрати - 3403,73 грн.

Щодо обґрунтування права вимоги представник позивача вказує, що 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90.

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

Пунктом 5.1 договору факторингу права вимоги, строк платежів, по яким настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профі Капітал» зобов`язань передбачених договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». В реєстрі боржників вказаний серед інших осіб і ОСОБА_1 .

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року згідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право за кредитним договором, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 38195, 24 гривень та судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість у розмірі 17169,12 грн., а також судовий збір у розмірі 1115,20 грн., а всього 18284,32 грн. (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні тридцять дві копійки).

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко В.В. оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що кредитний договір було укладено строком із 16.02.2016 року по 16.02.2022 року. Внаслідок порушення сплати щомісячних платежів 16.12.2020 року АТ «Ідея Банк» реалізував своє право, передбачене у п. 2.2 кредитного договору та 6173,15 грн. було зараховано, як оплату кредитного договору внаслідок системної несплати кредиту.

З огляду на виписку по рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 забезпечив відповідну суму на своєму рахунку. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що погашення заборгованості мало відбуватись на той самий рахунок, з якого і списалась 16.12. 2020 року сума 6173,15 грн. Зазначена процедура передбачена кредитним договором. Дані дії свідчать про волевиявлення відповідача по сплаті заборгованості та не можуть трактуватись його представником інакше. А тому, суд першої інстанції не дослідив номер виписки по рахунку, порядок погашення заборгованості, зазначений в кредитному договорі та дійшов до невірних висновків про відсутність переривання строку позовної давності.

Представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко В.В. вважає, що 17.03.2020 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» мав право звернутися до суду за захистом порушених прав, але з 12 березня 2020 року на території України було запроваджено карантин.

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема, до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлені з 12 березня 2020 року карантинні обмеження, які діяли на час закінчення строку позовної давності, вимоги ст. 257, ч. 5 ст. 267 ЦК України, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності не було пропущено, з огляду на існування підстав для захисту порушеного права позивача. А тому, строки позовної давності, що станом на 17.03.2020 року не було пропущено, оскільки були продовжені до закінчення дії карантину. Однак, суд першої інстанції не надав належної уваги на зазначені обставини і норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав вважати строк позовної давності пропущеним.

Апеляційна скарга мотивована скаржником тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалене на підставі хибних висновків через неповне дослідження наданих ТОВ «ФК «Профіт Капітал» доказів, які мають важливе значення для правильного вирішення справи. Так, вмотивованим і обґрунтованим судовим рішенням можливо назвати лише те, в якому правовий висновок суду ґрунтується на аналізі взаємозв`язку між наведеною правовою нормою та належними доказами наданими сторонами у справі.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко В.В. просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором з 16.03.2016 року по 23.01.2019 року скасувати, та в цій частині постановити нове рішення, яким позовні вимоги по стягненню заборгованості задовольнити повністю. Судові витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.

13 січня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення на апеляційну скаргу.

В обґрунтування заперечення відповідач вказує, що боржник мав провести першу оплату 16 березня 2016 року, тобто з 17 березня 2016 року в нього виникла перша заборгованість, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості 23 лютого 2022 року (дата на поштовому конверті). Таким чином, позивач пропустив позовну давність, у межах якої він міг звернутись до суду з вимогою щодо стягнення з боржника певної частини заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 вважає твердження представника позивача про те, що позовна давність переривалася договірним списанням коштів 16 грудня 2020 року судом оцінено правильно, оскільки договірне списання грошових коштів не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, і боржник, при цьому, не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання.

Зазначає, що зарахування коштів на рахунок позивача 16.12.2020 року жодним чином не свідчить про намір погасити кредит, жодних платежів він не здійснював, позивач за власною ініціативою в односторонньому порядку списав з рахунку відповідача суму 6173,15 грн., тому розцінювати це, як вчинення саме ним відповідної дії неможливо.

Враховуючи наведене в запереченні, відповідач ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням застосування позовної давності стягненню підлягає заборгованість з 23 лютого 2019 року та за розрахунком заборгованості з 16 березня 2019 року, який був долучений позивачем до відповіді на відзив.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено порушення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині періоду стягнення заборгованості та її розміру, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 16 лютого 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № V01.225.71591 (а. с. 5-6).

Згідно з п. 1.1 договору кредиту банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 18070,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору.

Пунктом 1.3 договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 25,0000 % річних від залишкової суми кредиту.

Згідно з п. 5.5 договору кредиту, реальна річна процентна ставка складає 28,0700%.

Строк дії договору 72 місяці (п. 1.2), тобто до 16 лютого 2022 року.

Відповідно до п.п. 5.1 договору кредиту, позичальник заявляє та гарантує: що банк перед укладенням договору кредиту повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним Законом він ознайомлений; ознайомлений із тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного договору йому вручено банком при підписанні даної угоди.

Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 18070,00 грн. строком на 16 лютого 2022 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами (а. с. 8).

Отже, банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі.

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90 (а. с. 22-27).

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

Пунктом 5.1 договору факторингу права вимоги, строк платежів по яким настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профі Капітал» зобов`язань передбачених договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.).

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк», що підтверджується платіжними дорученнями (а. с. 28-29).

Відомості про ОСОБА_1 , як боржника банку за кредитним договором

№ V01.225.71591 містяться в Реєстрі боржників, підписаному 03 грудня 2020 року під № 1387 ( а.с. 25-27).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор згідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов?язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що з огляду на зазначені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Однак, відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого наявна заборгованість по сплаті кредиту та відсотків.

Суд першої інстанції встановив, що, враховуючи те, що ОСОБА_1 було підписано кредитний договір, де зазначено, що з умовами договору відповідач ознайомлений і згідний, а вказані документи містять усі істотні умови договору, то вбачається, що він таким чином підтвердив досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору згідно до п. 5.1. договору.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заявив про застосування строків позовної давності до щомісячних платежів з 16 березня 2016 року до 16 лютого 2019 року (а. с. 68-71).

Суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_1 в частині заборгованості за кредитом та процентами не можуть бути задоволені судом в повному обсязі з огляду на те, що, звертаючись до суду з даним позовом 23 лютого 2022 року (дата на поштовому конверті), позивач пропустив строк позовної давності, і про це заявлено стороною відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки відповідно до статті 257 ЦК України.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила згідно частини першої статті 261 ЦК України.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Відповідач узяв на себе зобов`язання повернути суму кредитів з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості 16 лютого 2022 року шляхом сплати платежів 16 числа кожного місяця протягом строку погашення, при цьому згідно з умовами договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту (п. 4.2.3 договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що боржник мав провести першу оплату 16 березня 2016 року. Тобто з 17 березня 2016 року в нього виникла перша заборгованість. А позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості 23 лютого 2022 року (дата на поштовому конверті).Таким чином, позивач пропустив позовну давність, у межах якої він міг звернутись до суду з вимогою щодо стягнення з боржника певної частини заборгованості за кредитним договором.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до невірних висновків в частині періоду стягнення заборгованості, з урахуванням строків позовної давності, та її розміру.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Однак, суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував зазначеного вище. А отже, оскільки з 12 березня 2020 року на всій території України було оголошено карантин, який триває по теперішній час, приймаючи до уваги строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, який продовжений на строк дії такого карантину, стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням застосування строків позовної давності, підлягає заборгованість, яка виникла з 12 березня 2017 року.

Апеляційний суд окремо звертає увагу на те, що суд першої інстанції вірно відхилив аргумент позивача про те, що позовна давність переривалася договірним списанням коштів у 16 грудня 2020 року, оскільки договірне списання грошових коштів не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, і боржник, при цьому, не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що довідка-розрахунок заборгованості станом на 03.12.2020 року АТ «Ідея Банк», а також розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору, з врахуванням застосування строків позовної давності ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не відповідають умовам кредитному договору та графіку щомісячних внесків.

Так, пунктом 2.1. відповідного кредитного договору встановлено, зокрема, черговість погашення заборгованості, та у першу чергу відбувається погашення прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості.

16.12.2020 року з рахунку відповідача відбулось списання коштів у розмірі 6173,15 грн. та, оскільки станом на 16.08.2017 року у відповідача ОСОБА_1 було наявна заборгованість прострочених відсотків у розмірі 6359,56 грн., то відповідні кошти були зараховані саме на погашення заборгованості зі сплати прострочених відсотків, що передбачено умовами договору.

А отже, за здійсненим апеляційним судом розрахунком, заборгованість за тілом кредиту, приймаючи до уваги, що стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням застосування строків позовної давності, підлягає заборгованість за тілом кредиту, яка виникла з 12 березня 2017 року та графік щомісячних внесків за кредитним договором, складає 16581,30 грн. (сума щомісячних внесків по тілу кредиту відповідно до зазначеного у кредитному договорі графіку за період з 16.03.2017 року по 16.11.2021 року).

Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 127/3180/18 зазначив, що використання банком права на дострокове стягнення кредиту за відповідним кредитним договором зумовило припинення права кредитора на продовження нарахування та стягнення процентів за кредитом і пені за прострочення слати кредиту та відсотків за цим же договором.

Таким чином, право банку нараховувати, передбачені договором відсотки за кредитом та суми пені припинилося у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, оскільки досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості була пред`явлена відповідачем до позивача 02.12.2021 року, за здійсненим апеляційним судом розрахунком, заборгованість за відсотками, беручи до уваги, що стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням застосування строків позовної давності, підлягає заборгованість за відсотками, яка виникла з 12 березня 2017 року по 02 грудня 2021 року, складає 10717,63 грн. (сума щомісячних внесків по відсотках кредиту відповідно до зазначеного у кредитному договорі графіку за період з 16.03.2017 року по 16.11.2021 року).

Частинами 1, 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним є стягнення сум за ст. 625 ЦК України за період з 02 грудня 2021 року до часу звернення до суду 23 лютого 2022 року, однак, приймаючи до уваги, що за здійсненими розрахунками апеляційного суду, були змінені суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, розрахунок інфляційних втрат і 3 % річних також підлягає перерахунку.

Таким чином, за здійсненим апеляційним судом розрахунком, інфляційні витрати складають 965,92 грн., а 3 % річних складає 188,47 грн.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи із проведених розрахунків, дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 16581,30 грн., відсотків у сумі 10717,63 грн., інфляційних витрат у сумі 965,92 грн., 3 % річних у сумі 188,47 грн., що разом складає 28453,32 грн.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргу за кредитним договором, інфляційних витрат та трьох процентів річних, однак, застосовуючи строки позовної давності, не врахував п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, що стало підставою для помилково визначеного періоду, з якого підлягає стягненню заборгованість, а відтак також для помилкового розрахунку кінцевої суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Тому, доводи, наведені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни суми боргу за кредитним договором, інфляційних витрат та трьох процентів річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є частково обґрунтованими та приймаються до уваги колегією суддів апеляційного суду та підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду повно та всебічно, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні та задоволенням апеляційної скарги частково.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміни в частині щодо періоду стягнення боргу та відповідно його розміру, як і розміру інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2016 року №V01.225.71591 по тілу кредиту в сумі 16581,30 грн., за відсотками у сумі 10717,63 грн., інфляційні витрати у сумі 965,92 грн., 3 % річних у сумі 188,47 грн., що разом складає 28453,32 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, апеляційним судом змінено рішення суду першої інстанції, то судові витрати підлягають перерозподілу.

Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн., а також за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50 грн., а загалом 6202,50 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи позовні вимоги позивача задоволені частково на 74,49 %, тому стягненню на користь позивача підлягає сплачений судовий збір частково пропорційно задоволених вимог у розмірі 4620,24 грн. (6202,5 : 100 x 86,30 = 1951,01).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» - адвоката Мартиненко Володимира Володимировича задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2022 року змінити в частині періоду та розміру стягнення боргу за кредитним договором, інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість по тілу кредиту в сумі 16581,30 грн., відсотками у сумі 10717,63 грн., інфляційні витрати у сумі 965,92 грн., 3 % річних у сумі 188,47 грн., а всього 28453,32 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судові витрати частково за сплату судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції пропорційно задоволених вимог у розмірі 4620,24 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков