Справа № 456/547/23
Провадження № 2-з/456/4/2023
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2023 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Сас С. С. , розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,

встановив:

В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, а також грошові кошти ОСОБА_3 .В обґрунтування заяви покликається на те, що 08 лютого 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, що підтверджується наданою відповідачем розпискою від 08.02.2022. Згідно з розпискою, відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти у сумі 703 320 гривень 00 копійок та взяв на себе зобов`язання повернути вказані кошти в повній сумі до 01 березня 2022 року. Станом на момент звернення позивача до суду з позовною заявою відповідач жодних дій, спрямованих на повернення позики позивачеві не вчинив. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто 995 821, 43 грн., з яких 703320 грн. основна сума боргу, 119468,07 грн. сума процентів за користування кредитом, 155822,45 грн. сума інфляційних втрат, 17110,91 грн. сума трьох процентів річних. Ця сума у випадку прийняття рішення судом на користь позивача може бути збільшена на розмір судових витрат, які підлягатимуть компенсації за рахунок відповідача. Однак існує загроза того, що майно відповідача, на яке може бути звернено стягнення, буде відчужене останнім чи третіми особами до набрання законної сили рішенням суду за результатами розгляду даної позовної заяви, оскільки згідно інформації з Єдиного реєстру боржників щодо відповідача відкрито два виконавчі провадження, що свідчить про недобросовісність виконання останнім своїх зобов`язань не тільки перед позивачем, але і перед третіми особами. Наявність вказаних виконавчих проваджень може призвести до того, що належне відповідачу майно буде реалізовано в межах цих виконавчих проваджень, при цьому позивач теж претендує на частину майна відповідача, еквівалентну розміру заборгованості останнього перед позивачем.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд проаналізувавши матеріали справи, зваживши доводи заяви, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб, оскільки представником позивача не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Так, зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що предметом позову є грошові кошти у сумі 995821,43 грн.

При цьому до матеріалів заяви про забезпечення позову не долучено жодних доказів про вартість вказаного рухомого та нерухомого майна, яке належить відповідачу, що позбавляє суд можливості вирішити питання співмірності заявлених позовних вимог заходу забезпечення позову, який заявник просить застосувати.

Крім того, представник позивача не зазначив, на яке саме майно потрібно накласти арешт, а безпідставне вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідачапорушить його законні права передбачені Конституцією України та законами України.

Також, будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідач чи треті особи мають намір відчужити майно, яке належить відповідачу, суду не представлено, а посилання в заяві про можливість реалізації майна, яке належить відповідачу, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тому, на думку суду, такий спосіб забезпечення позову не забезпечує збалансованості інтересів сторін всупереч вищенаведеним нормам, а відтак заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя С. С. Сас