Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1966/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 53 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/1966/22 за позовом адвоката Ільків Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2022 року та додаткове рішення того ж суду від 08 грудня 2022 року, ухвалені під головуванням судді Дубовік О.М. у м Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року адвокат Ільків М.М. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі Товариство, Відповідач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант») на користь кожного його довірителів по 26 000 грн страхового відшкодування, по 1916,16 грн пені, по 136,77 грн - три відсотки річних, по 806 грн інфляційних витрат, а також по 5 000 грн витрат на правничу допомогу кожному.

Позов мотивував тим, що 02.12.2021 біля 19 год. 05 хв. в с. Дениші, Житомирського району, по вул. Михайлівська, поряд з будинком №16, водій маршрутного таксі №109 сполученням «Житомир-Дениші» марки «РУТА-25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди остання від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

За даним фактом 03.12.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002220 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно правова відповідальність водія на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом №АР7575939, у зв`язку з чим позивачі звернулись до вказаної юридичної особи із заявами про виплату страхового відшкодування.

Однак, станом на дату подання позову жодної відповіді на заяви від Товариства не надійшло і виплати страхового відшкодування не проведено, що є порушенням прав його довірителів.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2022 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням цього судувід 08 грудня 2022 року стягнуто із ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 3000 грн витрат на правову допомогу кожному.

Не погодившись з основним та додатковим рішенням суду, Товариство подало апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову та відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на основне рішення мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують вину водія транспортного засобу «РУТА» ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

Оскільки у діях водія ОСОБА_4 відсутня вина у ДТП, то і відсутня передбачена статтею 1188 ЦК України підстава для його цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. У зв`язку з цим у страхової компанії, в якій була застрахована відповідальність ОСОБА_4 , не виникло встановлене статтями 22, 23 Закону № 1961-ІV зобов`язання відшкодувати шкоду.

Вироку суду по кримінальній справі немає, страхувальника ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не визнано винним в ДТП, внаслідок якої ОСОБА_5 померла, то і підстави вважати даний випадок страховим відсутні.

Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те що обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ТДВ СК «Альфа-Гарант» не порушило жодних вимог чинного законодавства України.

Доводи представника позивача про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди, а він лише повинен довести факт заподіяння такої та її розмір, потрібно оцінювати критично, оскільки відповідний факт необхідний саме для наявності підстав виплати страхового відшкодування, оскільки тільки після отримання відповідного вироку страховик матиме відомості про те, що у нього виник обов`язок зі сплати коштів у зв`язку з її (шкодою) завданням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Також вважають, що нарахування штрафних санкцій суперечить нормам ЦПК України, а також нормам матеріального права зазначеним в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо витрат на правничу допомогу, Товариство зазначає наступне. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Оскаржуване додаткове рішення щодо стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 9000,00 грн витрат на правничу допомогу не відповідає вищезазначеним критеріям, оскільки рішення не містить переліку дій які були виконанні адвокатом під час виконання ним умов договору укладеного з Позивачем.

Просять прийняти до уваги той факт, що спір у справі не є складним, не містить двозначних доказів чи обставин, які б потребували додаткового їх вивчення, а підготовка позову не зайняла великого обсягу правових знань та часу, тому виходячи з принципу співмірності та розумності суми винагороди за адвокатські послуги заявлені Позивачем є завищеними та не підлягають до задоволення в повному обсязі.

При цьому, справа є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, витрати в розмірі 9 000,00 грн, порівняно з ціною позову та складністю справи є неспівмірними та достатньо завищеними. Тому просять відмовити в задоволенні вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.

У відзиві на апеляційні скарги представник позивачів - адвокат Ільків М.М. просить відмовити у їх задоволенні, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04.11.2022 та додаткове рішення цього суду від 08.12.2022 - залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав свій відзив і надав пояснення, які йому відповідають. Просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а основне і додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 04.11.2022 та додаткове рішення цього суду від 08.12.2022 відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом 02 грудня 2021 року біля 19 год. 05 хв. неподалік будинку № 16 по вулиці Михайлівській у селі Дениші Житомирського району Житомирської області водій маршрутного таксі №109 сполученням «Житомир-Дениші» марки «РУТА-25», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди остання від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

За даним фактом 03.12.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002220 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.25). На час розгляду апеляційних скарг у матеріалах справи будь-які процесуальні документи за наслідками досудового слідства по вказаному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «РУТА-25», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом № АР7575939 (а.с.24).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дітьми ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була матір`ю останньої (а.с.14, 18, 22).

Із копії довідки Управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації № 585 від 07.02.2022 убачається, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснювала догляд за ОСОБА_1 та надавала соціальні послуги на непрофесійній основі з 07.12.2020 до дня своєї смерті ( а.с.19).

Згідно копії довідки виконкому Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 86 від 08.02.2022, ОСОБА_5 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею за вище вказаною адресою на день смерті та протягом шести місяців після смерті були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мама), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (онук) ( а.с.20).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю ( ч.2 ст.1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961 (далі Закон №1961-IV), передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно із пунктом 27.1. ст. 27 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 цього Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.27.3 цього Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За приписами пункту 27.5 цього Закону відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-ІV, в редакції чинній на дату ДТП, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Судом встановлено, що 16.02.2022 на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» представником позивачів було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері потерпілої ОСОБА_1 , сина потерпілої ОСОБА_2 та доньки потерпілої ОСОБА_3 , а також заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування (а.с.10, 11).

18 травня 2022 року представником позивачів було надіслано відповідачу запит про надання інформації щодо розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 16.02.2022 року (а.с.29).

У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують розгляд вказаних заяв та направлення на них відповіді заявнику.

Заявлена позивачами сума відшкодування моральної шкоди не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати), визначеного у п.27.3 цього Закону на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тому суд першої інстанції на законних підставах задовольнив ці вимоги, врахувавши коло осіб, які мають право на отримання такого відшкодування.

Наявність підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, що передбачені ст. ст. 35, 36 Закону №1961-ІV, відповідачем не доведено.

Посилання відповідача, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вину водія ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і настанні таких наслідків є необґрунтованим, оскільки відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167,1187 ЦК України).

Пунктами 36.1, 36.2 Закону №1961-ІУ передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Абзацом 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону №1961 страховика (МТСБУ) зобов`язано направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення.

Тобто, обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання представником позивачів відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен був виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

Однак, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону №1961 і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблої вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволенні.

Статтями 5,6 цього Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Оскільки наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті, права і обов`язки членів її сім`ї, страховик в особі відповідача у справі після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно.

Згідно положень ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивачів інфляційних втрат, 3% річних та пені. Колегія суддів погоджується із розрахунками представника позивачів щодо сум стягнення вказаних коштів, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи і не спростовані відповідачем.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та про подання протягом п`яти днів доказів на підтвердження розміру понесених витрат, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оскільки адвокатом Ільків М.М. було виконано вимоги п. 8 ст. 141 ЦПК України та подано докази на підтвердження витрат, понесених позивачами на оплату правничої допомоги, які суд першої інстанції належно оцінив відповідно до вище зазначених норм процесуального закону та правових висновків Верховного Суду, тому доводи наведені в апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції не можна визнати переконливими та такими, що спростовують висновки місцевого суду про часткове стягнення витрат на правничу допомогу.

Пунктом першим ч.1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції із дотриманням норм матеріального та процесуального права повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про стягнення із відповідача моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_5 та додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, тому підстав для його скасування не вбачається.

Приймаючи до уваги, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2022 року та додаткове рішення того ж суду від 08 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 10 лютого 2023 року.