н/п 2/490/230/2023 Справа № 490/3591/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
21 березня 2023 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді -Черенкової Н.П.,
при секретарі Романової К.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором договором, -
17.05.2021 року ТОВ «Спектрум Ессетс» звернулось до суду ізпозовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 08/10/2007/840 К 2998 від 26.10.2007 року у солідарному порядку в розмірі 5 622,36 доларів США, еквівалентно 150 000 грн.
У підтвердження своїх вимог, позивач посилався на те, що був укладений кредитний договір між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра», за умовами якого позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності передані грошові кошти у сумі 88 729,05 доларів США,зі сплатою 13,39 відсотків річних строком користування до 09 жовтня 2037 року (п. 1.1, п. 1.3, п. 1.4 Кредитного договору, копіяякогододається).
В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, з ОСОБА_2 , укладено Договір поруки.
15.05.2020 року між КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно до умов якого останнє набуло право вимоги, в тому числі і за даним кредитним договором.
Станом на 15.05.2020 р. загальна заборгованість за кредитним договором складає 223 091,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 5 951 893,14 грн., з яких: 86 851,02 долара США- заборгованість за кредитом, 136 240,12 доларів США - заборгованість по відсоткам.
Посилаючись на приписи ст.ст. 509, 525, 526, 629, 611, 1954, 1049 ЦК України, позивач і просив про задоволення позову.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 визначено головуючого суддю Черенкову Н.П.
Справа отримана суддею Черенковою Н.П. 24.05.2021 року (нарадча кімната з 19.05.2021 по 21.05.2021).
Після виконання приписів ст.ст.27,187 ЦПК України, ухвалою судді від 02.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за місцем реєстрації. В установлений судом строк відповідач відзив не подала.
Ухвалою суду від 27.09.2021 року у задоволенні клопотання про відеоконференцію та витребування доказів- відмовлено. При цьому, надана можливість позивачу надати копію договору іпотеки від 26.10.2007 року, укладеного між КБ « Надра» та ОСОБА_1 , та докази. Які підтверджують наявність заборгованості: виписки із особового рахунку. Розрахунки заборгованості. тощо.
Ухвалами від 15.09.2022 року та від 15.11.2022 року суд повторно надав можливість позивачу надати копію Договору іпотеки від 26.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Філіпенко Д.В. за реєстровим номером 3272, та докази, що підтверджують наявність заборгованості у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ( виписки із особового рахунку, розрахунки заборгованості, тощо).

Станом на 21.03.2023 року вимоги даних ухвал не виконані.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Відповідачі відзив на позов до суду не направляли, клопотаня та заяв не надали.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У порядку ст. 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 26.10.2007 року між ВАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №08/10/2007/840 К 2998, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості і платності Кредит в сумі 88 729,05 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13,39 % на місяць.

Цільовим призначенням отримання кредиту, зазначеним позичальником, відповідно до умов кредитного договору, було проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 25.10.2007 року, згідно якого ОСОБА_1 придбав у власність нерухоме майно, а саме: земельні ділянки, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , а також оплата комісії за розрахунки за цим Договором.

Банк виконав умови договору, надав позичальнику кредит в сумі 88 729,05 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13,39 % на місяць і кінцевим терміном погашення 09.10.2037 року. За умовами п.3.3.1. Кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1017,81 дол. США.

Крім того, 26.10.2007 року між ВАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_2 укладено договір поруки до Кредитного договору №08/10/2007/840 К 2998 від 26.10.2007 року, за яким остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з даного Кредитного договору у тому ж об`ємі, що і ОСОБА_1

15 травня 2020 року між ПАТ "КБ "Надра" і ТОВ "Спектрум Ессетс" був укладений договір про відступлення прав вимоги № GL3N017513, відповідно до якого вказаний банк відступив шляхом продажу ТОВ "Спектрум Ессетс" права вимоги, що належали ПАТ "КБ "Надра" до ОСОБА_1 за кредитним договором №08/10/2007/840 К 2998 від 26.10.2007 року, та укладеним договором поруки від 26.10.2007 року.

Згідно пункту 4 указаного договору № GL3N017513 про відступлення прав вимоги сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору ТОВ "Спектрум Ессетс" сплачує ПАТ "КБ Надра" грошові кошти у сумі 15 600 000,01 гривень (ціна договору), яка сплачується у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став ТОВ "Спектрум Ессетс".

Відповідно до пункту 5 указаного договору ТОВ "Спектрум Ессетс" підтвердив, що в момент укладення цього договору отримав наявні у ПАТ "КБ Надра" документи, що підтверджують права вимоги до боржників.

Пунктом 10 указаного договору визначено, що ТОВ "Спектрум Ессетс" підтверджує, що до моменту укладення цього договору ознайомився з фактичним станом заборгованості за Основними договорами, змістом Основних договорів та зауважень до них не має і приймає усі ризики, пов`язані з Основними договорами та правами вимоги. ТОВ "Спектрум Ессетс" самостійно несе ризики, пов`язані з порушенням зазначених у цьому пункті договору гарантій та запевнень.

Відповідно до пункту 14 договору відступлення прав вимоги він набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення.

Указаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений відтисками печаток сторін та нотаріально посвідчений 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 128.

Згідно платіжного доручення №82 від 04 травня 2020 року ТОВ "Спектрум Ессетс" сплатив ПАТ "КБ Надра" 15 600 000,01 гривень, призначення платежу оплата за лот №GL3N017513, протокол № UA-EA-2020-03-17-000042b від 08 квітня 2020 року, ціна 15600000,01 гривень.

ТОВ "Спектрум Ессетс" додано копію листа до відповідачів про укладення 15 травня 2020 року між ПАТ "КБ Надра" і ТОВ "Спектрум Ессетс" договору №GL3N017513, за яким ПАТ "КБ Надра" відступило ТОВ "Спектрум Ессетс" шляхом продажу права вимоги до відповідачів за вищезазначеним кредитним договором та договором поруки.

Однак, доказів направлення та вручення відповідачам даного листа, позивачем не надано.

Згідно із положеннями статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Як вбачається із позовної заяви розмір заборгованості за кредитним договором станом на 15.05.2020 року складає 223 091,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 5 951 893,14 грн., з яких: 86 851,02 долара США- заборгованість за кредитом, 136 240,12 доларів США - заборгованість по відсоткам. При цьому, позивач просить суд стягнути частину боргу в розмірі 5622,36 дол. США, що еквівалентно 150 000,00 грн.

Єдиним наданим ТОВ "Спектрум Ессетс" доказом розміру заборгованості відповідачів перед позивачем є копія витягу з додатку № 1 до договору №GL3N017513 про відступлення прав вимоги, укладеного 15 травня 2020 року.

Однак, розмір тіла кредиту неможливо визначити без графіку платежів. Зокрема, не можливо визначити, яка частина тіла кредиту сплачена позичальником, а щодо несплаченої частини щомісячних обов`язкових платежів перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Позивач лише наводить суму боргу, яка складається з частини простроченої заборгованості по кредиту. При цьому, до суду не надано розрахунок заборгованості, та незрозуміло, з чого виходив позивач, заявляючи до стягнення саме визначеної ним суму в розмірі 150 000,00 грн.

Разом з тим, суд не вважає, що позовні вимоги про стягнення частини заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню виходячи з посилання на суму боргу в договорі про відступлення права вимоги, без надання документів, які передавалися новому кредитору за таким договором, в підтвердження обґрунтованості зобов`язання.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Верховний Суд 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна норма міститься і в пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, згідно якої виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

За відсутності первісних банківських документів, а саме: виписки по особовому рахунку боржника, розрахунку заборгованості, графіку платежів неможливо перевірити розмір заборгованості.

Отже, вказаний позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є доказом надання кредиту та розміру боргу, оскільки позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведені ці обставини належними, допустимими, достатніми і достовірними письмовими доказами (ст.ст. 76-80 ЦПК України), яким односторонній розрахунок суми заборгованості не є.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст.509,526,530,610,612,1049,1054,1056-1 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом 30 днів з дня оголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 березня 2023 року.

Суддя Н.П. Черенкова