Справа № 344/5234/22
Провадження № 2/344/510/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання інформації недостовірною, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання інформації недостовірною, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування збитків.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 05.08.2022 року він через онлайн-сервіс державних послуг «Дія» дізнався про існування виконавчого провадження №66960585, порушеного до виконання Виконавчого напису №7223, який видав 12.04.2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В.

Позивачем зазначається, що зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням закону та не підлягає виконанню, оскільки не доведено факту безспірності заборгованості. У зв`язку із відсутністю на час вчинення виконавчого напису договірних правовідносин, позивачем не отримане повідомлення письмової вимоги про усунення порушень. Відповідач 1 включив у суму боргу до стягнення платежі, по яким сплинула позовна давність, оскільки на протязі трьох останніх років до позивача не заявлялися позовні вимоги й відповідно відсутні судові рішення про визнання заборгованості. Таким чином, розрахунок боргу, здійснений відповідачем 2 є необґрунтованим. Також виконавчий напис, вчинений нотаріусом за період більший, ніж три роки, що суперечить вимогам закону. Крім того, під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача.

Також позивачем зазначається, що відповідач 2 не може бути належним стягувачем, оскільки згідно з інформацією, розміщеною на сайті Відповідача 1 www.ubki.ua в переліку так званих фінансових зобов`язань Позивача вказаний кредитний договір № 001-04066-161213 (дата видачі кредиту 16.12.2013 на суму 15109.06 грн. із загальною поточною заборгованістю в розмірі 25813.63 грн.) Кредитором за цим договором зазначений відповідач 2, який своїм листом № 5738 від 02.02.2022 р. підтвердив, що набув спірне право вимоги на підставі договору із іншою юридичною особою, з якою в Позивача також відсутні будь-які договірні відносини. В порушення вимог даного закону Відповідачем 2 без згоди Позивача набуте право вимоги за кредитним договором № 001-04066-161213 в такої ж неналежної особи та передано інформацію до Відповідача 1 про відповідну заборгованість, що заборонено ч. 4 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Зазначена Відповідачем 2 на офіційному сайті https://www.ubki.ua інформація про заборгованість Позивача не відповідає дійсності. Позивач не укладав із Відповідачем 2 жодних договорів. Також, позивач зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів має наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Діями відповідача позивачу завдана моральна шкода спричинена відмовою відповідачів добровільно видалити поширену ними недостовірну інформацію про наявну кредитну заборгованість, одинадцять відмов від банків щодо кредитування на суму більше ста тисяч гривень через інформацію, яка формує негативну думку відносно позивача, руйнує його репутацію. Тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25 813,63 грн.

Враховуючи наведене, просить суд визнати виконавчий напис №7223, який видав приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. 12.04.2021 року таким, що не підлягає виконанню; визнати інформацію, надану ТзОВ «Вердикт Капітал» для формування кредитної історії ОСОБА_1 за кредитним договором №001-04066-161213 (дата видачі кредиту 16.12.2013 року на суму 15 109,06 грн., із загальною поточною заборгованістю в розмірі 25 813,63 грн.) недостовірною; зобов`язати ТзОВ «Вердикт Капітал» звернутися до осіб, котрі адмініструють бази кредитних історій та розповсюджують інформацію про заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору №001-04066-161213 (дата видачі кредиту 16.12.2013 року на суму 15 109,06 грн., із загальною поточною заборгованістю в розмірі 25 813,63 грн.) та вилучити недостовірну інформацію про цей договір; стягнути з відповідача 2 на користь позивача 25 813,63 грн. збитків.

06.02.2023 року представником відповідача ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що заявлена кількість позовних вимог, викладених в одній позовній заяві, яка стосується визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є належним способом захисту, оскільки такі вимоги не мають жодного відношення до позовної вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню.

Зазначає, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне.

Посилаючись на ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує на те, що не вбачається жодного порушення прав позивача, як споживача, про які він вказує в своїй позовній заяві. Тому є цілком недоречним зазначення у позовній заяві про захист прав позивача, як споживача в контексті вчиненого виконавчого напису. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Однак, жодного доказу, жодного документу позивач не надає на підтвердження численних позовних вимог про завдання йому шкоди - матеріальної, моральної саме діями ТОВ «Вердикт Капітал». Також, позивач не надає жодного доказу того, що зобов`язання за укладеним кредитним договором ним виконані в повному обсязі, стверджуючи на неправомірності вчиненого виконавчого напису. Також позивач не надає жодного доказу щодо інших своїх позовних вимог - зобов`язання вчинити певні лії. Це лише наголошення в тексті позовної заяви про порушення його прав, при цьому, не надаючи жодного доказу такого порушення. З приводу стягнення моральної шкоди, зазначає, що у поданій позовній заяві позивачем заявлена також вимога про стягнення моральної шкоди. В обгрунтування стягнення, позивач наводить лише загальні поняття про перенесення ним моральних страждань, його перебування в стані емоційного стресу, тривоги, знервованості, дискомфорту, тощо. Однак, не наводить та не надає жодного доказу та жодного аргументу, що такі йог стани спричинені саме діями ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач не надав суду жодного письмового доказу на підтвердження його вимоги про відшкодування моральної шкоди, також не надано доказів, що як на його думку, спричинена йому шкода, була саме з вини тієї чи іншої особи і, відповідно, яким способом позивач визначив про відшкодування йому саме 25 813,63 грн., і, дана сума, також не підтверджена жодним належним доказом, а відтак, задоволенню не підлягає вимога про стягнення моральної шкоди. Окрім того, позивачем невірно визначений правовий статус приватного нотаріуса, якого позивач зазначив у справі відповідачем. Відтак, такий правовий статус не відповідає вимогам закону. Нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Позивач подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив про задоволення позовних вимог.

Відповідач приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.

Представник відповідача ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З довідки від 15.10.2014 року №300500119 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований внутрішньо переміщеною особою, його фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки про фінансові зобов`язання станом на 21.03.2021 року зазначена інформація про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 25 813,63 грн. перед «Вердикт Капітал» (інформація по договору №001-04066-161213), а також у позивача наявна заборгованість за кредитом у розмірі 3 974,45 грн. перед ПриватБанком (інформація по договору №0985).

06.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №7223, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість, що виникла за кредитним договором №001-04066-161213 від 16.12.2013 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ПАТ «Дельта Банк» ( правонаступник ТОВ ФК «Женева») та ОСОБА_1 . Правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ ФК «Женева» на підставі договору № 449/К про відступлення прав вимоги від 11.05.2018, правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору відступлення права вимоги № 03/11-02-Д від 03.11.2020 року. Строк платежу за Кредитним договором № 001-04066-161213 від 16.12.2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.11.2020 року по 05.04.2021 року. Сума заборгованості складає 26131,17 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 14811,72 гривень; прострочена заборгованість за відсотками та комісіями складає 11319,45 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 1500,00 гривень, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача.

28.09.2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66960585, з виконання виконавчого напису №7223 виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 12.04.2021 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 26 781,17 грн.

Також, 28.09.2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. винесено постанову у ВП №66960585 про стягнення з боржника основної винагороди.

20.10.2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. винесено постанову у ВП №66960585 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

З листа ТзОВ «Вердикт Капітал» від 02.02.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення від 03.01.2022 року, та роз`яснено, що ТОВ «Вердикт Капітал» не може задовольнити вимоги позивача щодо вилучення з ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації про набуття статусу кредитора за кредитним договором №001-04066-161213 від 16.12.2013 року.

Крім того, із зазначеного вище листа вбачається, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.11.2021 року справа №757/34072/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», АТ КБ «Приват Банк», ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання зобов`язань за кредитними договорами припиненими (в тому числі за кредитним договором № 001-04066-161213 від 16.12.2013 року), про зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» видалити зі своєї бази кредитних історій інформацію про заборгованість позивача за кредитними договорами №0985 від 10.12.2013 року та №001-04066-161213 від 16.12.2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Як вбачається з інформаційної довідки з Єдиного реєстру боржників від 26.04.2022 року ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №66960585, на підставі документу виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В

Сторона позивача вважає виконавчий напис таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчого напису було здійснено із порушенням процедури його вчинення.

Слід зазначити, що виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 № 519/77/18.

Таким чином, враховуючи, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, не є належним відповідачем у даній справі, а тому суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В.) та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - постанова № 662) перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові ВП ВС від 21 вересня 2021 року, справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21.

За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 06.04.2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Кредитний договір не є нотаріально посвідченою угодою, а тому не може бути підставою для вчинення виконавчого напису. Відтак, нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимоги ст.87 Закону України «Про нотаріат».

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом пп.3.4 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Таким чином, для перевірки судом правомірності вчинення оскаржуваних виконавчих написів необхідно, зокрема, з`ясувати: чи було їх вчинено на підставі нотаріально посвідчених кредитних договорів; чи зазначена у них сума зобов`язань є безспірною, тобто чи існувала вона узагалі, чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису; чи було заявником дотримано 3-річний строк, з моменту виникнення права вимоги, для звернення за вчиненням виконавчого напису.

Так, судом встановлено, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 06.04.2021 року вчинено виконавчий напис №7223 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 16.12.2013 року в розмірі 25 813,63 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також доводив перед судом відсутність безспірності боргу, щодо цього слід зазначити наступне.

Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р.

Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19).

Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 року у справі №6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Позивачем зазначається, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не була встановлена безспірність заборгованості. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. включив у суму боргу до стягнення платежі, по яким сплинула позовна давність, оскільки протягом трьох останніх до позивача не заявлялися позовні вимоги й відповідно відсутні судові рішення про визнання заборгованості.

Однак, сторонами не надано суду копії кредитного договору, тому суд позбавлений можливості перевірити строк його дії та визначити чи сплинула позовна давність.

Що стосується вимог позивача про визнання інформації, наданої ТзОВ «Вердикт Капітал» для формування кредитної історії ОСОБА_1 за кредитним договором №001-04066-161213 недостовірною та зобов`язання ТзОВ «Вердикт Капітал» звернутися до осіб, котрі адніміструють бази кредитних історій та розповсюджують інформацію про заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору №001-04066-161213 та вилучення недостовірної інформації про цей договір, слід зазначити наступне.

Позивач ОСОБА_1 звертався до Печерського районного суду м.Києва із позовом про визнання зобов`язань за кредитними договорами припиненими (в тому числі за кредитним договором № 001-04066-161213 від 16.12.2013 року), про зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» видалити зі своєї бази кредитних історій інформацію про заборгованість позивача за кредитними договорами №0985 від 10.12.2013 року та №001-04066-161213 від 16.12.2013 року.

Із єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.11.2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про захист прав споживачів відмовлено. Так, судом встановлено, що згідно з договором про відступлення права вимоги від 03 листопада 2020 року та зміну кредитора №03/11-02-Д, укладених між ТОВ «ФК «Женева» та ТОВ «Вердикт Капітал» до останньогоперейшло право вимоги в тому числі за кредитним договором №001-04066-161213, що зазначено в додатку №1 до договору. До ТОВ «ФК «Женева» право грошової вимоги перейшло відповідно від АТ «Дельта Банк».

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого2022 року, рішення Печерського районного суду м. Києва (унікальний номер справи № 757/34072/21-ц) від 22 листопада 2021 року залишено без змін (https://reestr.court.gov.ua/Review/103168901).

Позивачем зазначається, що ТзОВ «Вердикт Капітал» без згоди позивача набув право вимоги за кредитним договором №001-04066-161213 та посилається на ч. 4 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Частиною 4 ст.9-2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється.

Слід зазначити, що Закон доповнено статтею 9-2 згідно із Законом № 1646-IX від 14.07.2021 року, а тому вимоги ст.9-2 цього Закону поширюються лише на договори, які виникли після його прийняття та опублікування.

При цьому з наданих доказів не вбачається, що позивачем оскаржувався договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №001-04066-161213, а також що такий договір визнаний судом недійсний.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази про виконання зобов`язань позивачем перед ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» за даним кредитним договором.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії це: а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», бюро вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними.

Так, з огляду на те, що судом не встановлено, що кредитний договір №001-04066-161213 від 16.12.2013 року визнаний недійсним, суд приходить до переконання, що вимоги позивача стосовно визнання інформації, наданої ТзОВ «Вердикт Капітал» для формування кредитної історії ОСОБА_1 за кредитним договором №001-04066-161213 недостовірною та зобов`язання ТзОВ «Вердикт Капітал» звернутися до осіб, котрі адніміструють бази кредитних історій та розповсюджують інформацію про заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору №001-04066-161213 та вилучення недостовірної інформації про цей договір є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності фізичної чи юридичної особи, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, не доведено причинно-наслідковий звязок між завданою позивачу моральною шкодою та діями з боку відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині позову слід відмовити через необґрунтованість.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви до суду.

На підставі вище викладеного та керуючись Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання інформації недостовірною, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування збитків, задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, вчинений 06 квітня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 7223, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Кудрявський узвів, 5-Б, на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.