Провадження №2/369/2103/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 369/10423/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/10423/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

08.02.2023 року позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві ОСОБА_2 , всім суб`єктам реєстраційних дій, вчиняти дії спрямовані на відчуження: житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,5 кв.м., житловою площею 21,5 кв.м., вартість зазначеного будинку становить 13 206 грн, реєстраційний номер майна 23500638, номер запису 1104-82 в книзі 12, який йому належить на праві приватної власності, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу 1630, 04.06.2008 року, Приватний нотаріус Грищенко С.Г.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/10423/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Підставою і причиною для подачі вказаного позову слугує та обставина, що відповідач ОСОБА_2 не бажає у добровільному порядку вирішити спір щодо повернення боргу за договором позики, оскільки незважаючи на взяті на себе зобов`язання та неодноразові прохання повернути борг не бажає і ніяких дій спрямованих на вирішення спору не вчиняє.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності відповідача перебуває будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,5 кв.м., житловою площею 21,5 кв.м., вартість зазначено будинку становить 13206 грн. Також згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборона відчуження рухомого майна відомості відсутні, відповідно до відомостей з державного реєстру іпотек відомостей відсутні, що свідчить про відсутність законодавчих перепон для відчуження зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до висновку про ринкову вартість нерухомого майна, вартість житлового будинку загальною площею 43,5 кв. м. та надвірними спорудами, станом на 26.01.2023 року становить 502700,00 гривень.

Тому, на переконання позивача, враховуючи вище наведене, протиправну на думку позивача поведінку відповідача, яка полягає у недотриманні вимог Цивільного кодексу України щодо повернення боргових зобов`язань є об`єктивні підстави вважати, що він може продати своє нерухоме майно або здійснюватиме дії спрямовані на його здешевлення, що не тільки утруднить виконання судового рішення, а й може призвести до неможливості його виконання.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву позивача слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Право власності відповідача на об`єкт нерухомого майна підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 312401770 від 14.10.2022 року.

Спосіб, у який позивач просить забезпечити позов, не пов`язаний із змістом позовних вимог та предметом позову. Сама по собі наявність спору про стягнення суми заборгованості, не пов`язує необхідність її подальшого погашення саме через продаж належного відповідачу житлового будинку, земельної ділянки чи іншого рухомого чи нерухомого майна, а тому вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 369/10423/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя А.В. Янченко