Справа № 638/3887/22
Провадження № 6/638/140/23
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Олейник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

24.01.2023 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу, яким присуджено до стягнення з нього аліменти на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву боржник обґрунтовує тим, що проходить військову службу за призовом у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 22.06.2022 року по теперішній час. В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, дана обставина свідчить про існування спору між батьками щодо місця проживання дитини, що унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні. До призову ОСОБА_2 на військову службу, син проживав разом з ним у м. Івано Франківськ, у червні 2022 року син ОСОБА_3 разом з бабусею ОСОБА_4 (матір`ю боржника) виїхав за кордон та на даний час перебуває на території Німеччини. Він несе витрати по утриманню сина як у Німеччині так і за онлайн навчання у приватному навчальному закладі авторської школи Бойко, син повністю перебуває на його утриманні, стягувач фактично не проживає з дитиною, витрат на його утримання не несе, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів з нього на утримання сина. Також, боржник просив поновити строк на звернення до суду з даною заявою, оскільки судовий наказ не отримував, дізнався про його існування під час ознайомлення з матеріалами справи представником за позовом про визначення місця проживання дитини, а саме 13.01.2023 року, оскільки боржник мобілізований з 22.06.2022 року та на даний час проходить військову службу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява боржника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

21.07.2022 року Дзержинський районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини всіх видів заробітнку (доходу), однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2022 року і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частин 1,2 статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

ОСОБА_2 як на підставу про відсутність обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина посилається на те, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу дитина проживала разом з ним та весь час перебуває на його утриманні.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку у ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на утримання дитини, або ж що даний судовий наказ був виданий помилково.

Обставини, на які посилається заявник, а саме спільне проживання з дитиною та її утримання, не є підставою для припинення обов`язку по їх утриманню.

Факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на його утримання, є істотною обставиною та може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Отже, обставини, на які посилається ОСОБА_2 як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а тому не вбачає підстав для її задоволенні.

Також, суд вважає за необхідне поновити боржнику строк на звернення до суду з даною заявою, оскільки судовий наказ останній не отримував, дізнався про його існування під час ознайомлення з матеріалами справи представником за позовом про визначення місця проживання дитини, а саме 13.01.2023 року, оскільки боржник мобілізований з 22.06.2022 року та на даний час проходить військову службу.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на звернення до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заяву боржника ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя