Провадження№2/522/661/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

за участю секретаря Багнюк А.Ю.,

представника відповідача Танасійчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в вересні 2022 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради у якій просить стягнути з відповідачів на користь позивача 743 661,47 грн., з яких 602 198,56 - втрати від інфляції та 141 462,91 - 3% річних нарахованих на суму заборгованості за невиконання судового рішення, а також судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто відшкодування шкоди у розмірі 1 570 376,46 грн, та судові витрати у сумі 10 270, 00 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси залишено без змін. Відповідачі не сплатили суму боргу та рішення суду залишилось не виконано. У зв`язку із зазначеним, позивач має право на стягнення з відповідачів суми інфляційних витрат та 3 відсотків річних від простроченої суми, яка за період з 05.07.2019 року по 05.09.2022 року (1097 дні) складається: 3 відсотка річних - 141 462,91 грн., інфляційні втрати 602 198,56 грн.

Ухвалою суду від 22.09.2022 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12.10.2022 року від представника Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради надійшов відзив. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції зазначив, у грудні 2021 року відповідач, не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій від 05.07.2019 року та 11.11.2021 року направив касаційну скаргу до Касаційного цивільного суду у вкладі Верховного суду України. 21.06.2022 року у задоволенні касаційної скарги відмовлено. 06.09.2022 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси відстрочено виконання рішення суду від 05.07.2019 року строком до 30.11.2022 року. Також, після введення воєнного стану на території України від 24.02.2022 року всі фізичні та матеріальні сили направлені на підтримку супротиву країні-агресору.

18.10.2022 року від представника Одеської міської ради надійшов відзив. Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Положення ст. 625 ЦУ України не поширюються на відносини, які виникли між позивачем та відповідачами, оскільки відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове зобов`язання. У разі застосування до спірних правовідносин положення вищезазначеної статті, нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 05.09.2019 року по 05.09.2022 рік є безпідставним та не узгоджується з обставинами, які склалися у відповідних правовідносинах. Обов`язок зі сплати заборгованості у розмірі 1 570 376, 46 грн. виник у відповідачів лише 11.11.2021 року. 11.01.2022 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії судів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 522/16617/18 зупинено виконання рішення суду Приморського районного суду м. Одеси. Отже, обов`язок із виконання рішення суду відповідачі мали та могли, виконати лише з 21.06.2022 року, після завершення касаційного перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції. Загальновідомим фактом є те, що 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 ведено воєнний стан, що є форс-мажорною обставиною, в результаті чого кошти місцевого бюджету максимально використовуються для забезпечення воєнних потреб як міста так і держави в цілому, а тому це є об`єктивною підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

26.10.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якому він зазначив, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й факту завдання майнової шкоди. Відповідачі свідомо затягували виконання свого обов`язку по виплаті грошового зобов`язання, що призвело до девальвації грошових коштів, стягнутих судовим рішенням, а отже позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами.

Представник Одеської міської ради у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , також просив суд звернути увагу на відзиви відповідачів, а також те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року виконано, та суму заборгованості сплачено.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року, у справі № 522/16617/18, стягнуто солідарно з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди у розмірі 1 570 376, 46 грн. та судові витрати у розмірі 10 270,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року апеляційну скаргу Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.01.2022 року, у справі №522/16617/18, зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року, до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.06.2022 року касаційні скарги Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та Одеської міської ради залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року та Постанову Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року залишено без змін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 року відстрочено виконання рішення суду по справі 522/16617/18 строком до 30.11.2022 року.

На підтвердження виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року, а саме сплати заборгованості, представником відповідача надано витяг, з якого вбачається, що 28.12.2022 року Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради внесено на рахунок ОСОБА_1 1 580 646, 46 грн., № трансакції 248362774.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2022 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 61-540св22).

До того, ж Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Також, суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за час прострочення.

Судом встановлено, обов`язок зі сплати заборгованості у розмірі 1 570 376, 46 грн., у відповідачів виник з моменту винесення Постанови Одеським апеляційним судом - 11.11.2021 року, у проміжок часу до зупинення виконання рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалою Верховного Суду до 11.01.2022 року, який становить 62 дні, рішення суду виконано не було, а отже даний період і є простроченням виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси.

Щодо стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат у період дії воєнного стану, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає, зокрема, тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №259/2022від 18.04.2022року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №341/2022від 17.05.2022року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №573/2022від 12.08.2022року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Тобто на даний час в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану.

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 N 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Згідно ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Виходячи із принципу пріоритетності положень Розділу 1 «Загальні засади» Конституції України над іншими нормами розділів Основного Закону, при встановлені справедливого балансу між правом виконати судове рішення та правом жителів м. Одеси у період дії воєнного стану на забезпечення необхідних потреб переважає природне право людини на життя, задля чого Одеською міською радою забезпечується фінансування з місцевого бюджету заходів з територіальної оборони та мобілізації.

Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 року у справі №522/16617/18 судом встановлено, сума яка підлягає стягненню на виконання рішення суду, може призвести до тяжких фінансових наслідків, в тому числі негативно відобразитися на роботі всієї Одеської міської ради. Відстрочення виконання рішення суду не призводить до його невиконання, а навпаки створює умови для добровільного виконання боржником з урахуванням його реального майнового стану.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо звільнення відповідачів від цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання у період дії воєнного стану, також, суд враховує те, що рішення суду від 05.07.2019 року було виконано 28.12.2022 року у повному обсязі.

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,80 : 100) x (100,60 : 100) = 1.01404800

Інфляційне збільшення:

1 570 376,46 x 1.01404800 - 1 570 376,46 = 22 060,65 грн.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу) 1 570 376,46 х 3 % х (кількість прострочених днів) 62 / 365 (кількість днів у році) = 8 002,46 грн.

Отже, загальний розмір збитків за період з 11.11.2021 року по 11.01.2022 року складає: 30 063,11 грн. яка складається з трьох відсотків річних у розмірі 8 002,46 грн. та інфляційних витрат в сумі 22 060,65 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,509,524,533-535,549,526, 610, 625 ЦК України, ст.ст.5,12,13,81,82, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 30 063 (тридцять тисяч шістдесят три) гривні 11 копійок, з яких 22 060 (двадцять дві тисячі шістдесят) гривень 65 копійок - інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду, а також 8 002 (вісім тисяч дві) гривні 46 копійок - три відсотки річних нарахованих на суму заборгованості за період з 11.11.2021 року по 11.01.2022 року.

Стягнути Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

В задоволені іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Одеська міська рада, юридична адреса: 65004, м.Одеса, вул.Думська, 1, .

Відповідач: Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, юридична адреса: 65004, м.Одеса, вул.Думська, 1, .

Повний текст рішення складено 01.02.2023 року.

Суддя Я.В. Шестакова