Провадження №2/522/2699/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіні О.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської рад, третя особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2022 року, до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою про встановлення юридичний факт належності Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), та визначення частки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), у праві спільної сумісної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , рівними, що складають по 1/3 частки.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилась спадщина, до якої увійшла, зокрема, частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємця після померлого ОСОБА_3 є позивач та дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка відмовилась від частки спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь їх сина ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що в правовстановлюючому документі на квартиру (свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року) прізвище спадкодавця вказано невірно, ніж у свідоцтві про смерть, прізвища співвласників вказано невірно, ніж у паспортах громадян України, а також в правовстановлюючому документі на квартиру (свідоцтво про право власності на житло№ НОМЕР_1 від 06.10.1993 року) не виділена частка спадкодавця та співвласників, квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності.

Невідповідність зазначення прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі, з його прізвищем вказаним у свідоцтві про смерть, а також невідповідність зазначення прізвищ інших співвласників у правовстановлюючому документі, з їх прізвищами вказаними в документах, що посвідчують їх особу, а також відсутність ідеальних часток кожного із співвласників,позбавляє спадкоємця можливості реалізувати своє право на спадщину, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

09 лютого 2023 року представник позивача адвокат Швець В.А. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач, повідомлений судом належних чином та своєчасно про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про поважність причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву, клопотань чи заяв суду не надав.

Третя особа повідомлена судом належних чином та своєчасно про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Уяснивши позицію сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до якої увійшло майно: частка садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; частка земельної ділянки загальною площею 0,0771 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:015:0012; автомобіль легковий універсал марки HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску; частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

11.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №15/2019.

11.03.2019 року, інший спадкоємець, а саме дружина померлого ОСОБА_2 , звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. із заявою про відмову від частки спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь їх сина ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем до матеріалів справи Листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 18.08.2022 року №209/02-14 з додатками матеріалів спадкової справи, 29.08.2019 року приватним нотаріусом були видані ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на садового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та 16.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. було видано ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль легковий універсал марки HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску.

Також, Листом від 18.08.2022 року №209/02-14 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. повідомлено ОСОБА_1 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки: в правовстановлюючому документі на квартиру (свідоцтво про право власності на житло) прізвище спадкодавця вказане « ОСОБА_4 », в свідоцтві про смерть « ОСОБА_4 »; в правовстановлюючому документі на квартиру (свідоцтво про право власності на житло) не виділена частка спадкодавця, квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Розпорядження органу приватизації №24182 від 06.10.1993 року передана померлому ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1 у спільну сумісну власність в порядку приватизації, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

06.10.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видано померлому ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1 . Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року.

У Свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року органом приватизації невірно вказано прізвища співвласників майна, замість вірного « ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 » невірно зазначено « ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ».

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 виданого 30.10.1995 року, а також свідоцтві про смерть серії НОМЕР_5 від 19.11.2018 року, прізвище померлого ОСОБА_8 вказано « ОСОБА_4 ».

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 виданого 30.10.1995 року, прізвище дружини померлого ОСОБА_9 вказано « ОСОБА_10 ».

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_7 виданого 04.12.1995 року, прізвище сина померлого ОСОБА_11 зазначено « ОСОБА_4 ».

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Дослідивши Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року, а також відомості паспортів громадян України ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що невірне зазначення прізвищ співвласників майна у правовстановлюючому документі, стало наслідком помилкового перекладу їх прізвищ з російської мови на українську мову з документів радянського зразку, оскільки станом на 1993 рік ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримали ще паспортів громадянина України.

Факт належності Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1 підтверджується тим, що відповідно до відміток у паспортах громадянина України, за адресою вказаної квартири з 03.02.1989 року було зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 та до тепер зареєстровано місцем проживання його дружини ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, а самеСвідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року, належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Щодо визначення розміру часток у праві власності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. повідомлено позивачу, в правовстановлюючому документі на квартиру (свідоцтво про право власності на житло) не виділена частка спадкодавця, квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, квартира належить на праві спільної сумісної власності померлому Батькові Позивача, матері позивача та позивачу. Для визнання права власності на квартиру в порядку спадкування Позивачу необхідно встановити розмір часток співвласників.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п.3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. При цьому, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У даному об`єкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею.

Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя, договір про поділ майна укладеним не був.

Так як у разі поділу майна, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, тому розмір частки кожного із співвласників складає по 1/3 частці квартири.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що часткиОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою:АДРЕСА_1 , є рівними та складають по 1/3 частки на кожного.

З урахуванням викладеного, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 133, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської рад, третя особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ майна - задовольнити.

Встановити юридичний факт належності Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Визначити, що частки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), у праві спільної сумісної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.10.1993 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та складають по 1/3 частки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 09.02.2023 року.

Суддя:

09.02.2023