Справа № 344/7510/22
Провадження № 2/344/556/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально договір позики грошових коштів посвідчений 24.06.2017 р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168. Згідно п.1 Договору, «Позикодавець - ОСОБА_1 передав у власність Позичальникові - ОСОБА_2 строком до двадцять четвертого червня дві тисячі дев`ятнадцятого року, грошові кошти в розмірі 130100.00 (сто тридцять тисяч сто) гривень 00 коп., що на момент посвідчення даного договору є еквівалентом 5 000.00 (п`ять тисяч) доларів США 00 центів, згідно курсу НБУ станом на 23.06.2017 року 26 грн. 02 коп. за 1 долар США. 20 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168, яким було внесено зміни в пункт 1 договору позики та викладеного його в наступній редакції: «Позикодавець - ОСОБА_1 передав у власність Позичальникові - ОСОБА_2 строком до двадцять четвертого червня дві тисячі дев`ятнадцятого року, грошові кошти в розмірі 397350.00 (триста дев`яносто сім тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп., що на момент посвідчення договору є еквівалентом 15 000,00 доларів США 00 центів, згідно курсу НБУ станом на 20.10.2017 року 26 грн. 49 коп. за 1 долар США). Відповідно до п.2 Договору з урахуванням внесених до нього змін, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму еквівалентну 15 000,00 доларів США, в строк до 24 червня 2019 року. Згідно п.15 Договору, своїм підписом під цим договором Позичальник свідчить, що сума позики ним фактично одержана в момент підписання даного договору. З моменту укладання договору, жодних грошових коштів позивачу повернуто не було. Таким чином, сума основного боргу за даним Договором становить 15 000 доларів США, що станом на день подання позову згідно курсу Національного банку України в еквіваленті становить 438 823,50 грн. (курс НБУ станом на 22.06.2022 року 29.2549 грн. за 1 долар США). Згідно п.7 Договору, після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням простроченого виконання позичальником свого зобов`язання. Відповідно до п.5 Договору, за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцеві відсотки в розмірі 5% на місяць, від суми залишку заборгованості, які сплачуються в строк з двадцятого до тридцятого числа. Відповідно до п.3 договору про внесення змін до позики грошових коштів, за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцеві відсотки в розмірі 4% на місяць, від суми залишку заборгованості, які сплачуються в строк з двадцятого до тридцятого числа. За договором від 24.06.2017 року сума позики становила 5 000 доларів США (станом на день подання позову еквівалентно 146 274 грн. 50 коп. 5% на місяць становить 0,16% у день (за формулою 5/30 (кількість днів у місяць) =0,16). За період від 24.06.-20.10.2017 року відсоток за правомірне користування грошовими коштами становитиме 27 850,66 грн. Розрахунок за період від 20.10.2017 року сума позики становила 15 000 доларів США (станом на день подання позову еквівалентно 438 823,50 грн. 4% на місяць = 0,13% на день (4/30=0,13). Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 974 363,70 грн. Отже, враховуючи п.5 Договору від 24.06.2017 року зі змінами від 20.10.2017 року відсоток за користування грошовими коштами за період 24.06.2017-23.06.2022 року становитиме 1 002 214 грн.36 коп. Інфляційні збитки за вказані періоди складають 141 827,59 грн. Отже, загальна сума грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача становить 1 582 865 грн. 45 коп., з яких 438 823,50 грн. сума основного боргу; 1 002 214,36 грн. відсотки за користування коштами; 141 827 грн. 59 коп. інфляційні збитки. Враховуючи наведене просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 582 865,45 грн., яких сума основного боргу 438 823 грн. 50 коп., що в еквіваленті складає 15 000 доларів США, інфляційні збитки у розмірі 141 827 грн. 59 коп., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1 002 214,36 грн.

21.07.2022 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що з вимогами позову він не погоджується. 24.06.2017 року між відповідачем ( ОСОБА_2 ) та позивачем ( ОСОБА_1 ) укладено договір позики грошових коштів, який нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за номером 1168. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 130 100,00 грн. строком до 24.06.2019 року. До указаного строку ОСОБА_2 мав повернути позичальнику грошові кошти еквівалентні 5 000 доларів США. 20.10.2017 року до п.1 договору від 24.06.2017 року внесено зміни, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 397 350,00 грн., що на момент внесення змін було еквівалентно 15 000,00 доларів США. Також було внесено зміни до п.2, згідно якого позичальник мав повернути суму еквівалентну 15 000,00 доларів США. Пункт 5 викладено в редакції, де зазначено, що за користування коштами позичальник сплачує позикодавцеві відсотки в розмірі 4% (в попередній редакції 5%). В позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення відсотків за користування коштами по 23.06.2022 року, що є неправомірною вимогою.

Окрім того, відповідач у своєму відзиві посилається на те, що строк виконання зобов`язання позичальником настав 24.06.2019 року. Отже, перебіг позовної давності почався з цієї дати (дня, коли у кредитора виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язань). Кредитор звернувся до суду 23.06.2022 року з вимогою про стягнення заборгованості за позикою з урахуванням індексу інфляції, відсотків за користування грошовими коштами та пені.

Зазначає, що в липні 2017 року ним передано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 250 доларів США про що свідчить розписка від 24.07.2017 року, 30.08.2017 року він передав йому в рахунок оплати договору позики 280 доларів США. Крім того, 20.10.2017 року при укладенні договору позики він повернув ОСОБА_1 2 000 доларів США. Даний факт засвідчений борговою розпискою від 20.10.2017 року. Просить застосувати строк позовної давності, передбачений ст.258 ЦК України. У задоволенні позову просить відмовити.

21.11.2022 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначає, що у зв`язку з новим розрахунком, позовні вимоги, які були заявлені при пред`явленні позову потребують уточнення та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 528 155 грн., що в еквіваленті складає 14 470 доларів США, інфляційні збитки у розмірі 103 465,56 грн.., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 442 759,65 грн., відсотки за неправомірне користування позикою 42 281.34 грн..

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Також зазначив, що відповідач повернув позивачу 700 доларів США в рахунок погашення боргу.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Від відповідача неодноразово надходили заяви про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою.

Відкладення розгляду справи порушує права сторін на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, які встановлені ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В той же час, до заяви додані виписки з медичної карти стаціонарного хворого за період з 05.10.2022 по 19.10.2022 та за період з 07.12.2022 по 13.12.2022. Суд вважає, що відповідачем не доведено поважності причин неявки в судове засідання та відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 24.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяком Т.Ю., за реєстровим №1168, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_1 при укладенні цього договору передав у власність позичальникові ОСОБА_2 строком до 24.06.2019 року грошові кошти в розмірі 130 100,00 грн., що на момент посвідчення даного договору є еквівалентом 5 000,00 доларів США 00 центів, згідно курсу НБУ станом на 23.06.2017 року 26,02 грн. 02 коп. за 1 долар США. (п.1 Договору).

Згідно п.2 Договору позики від 24.06.2017 року позичальник зобов`язується повертати позикодавцеві суму еквівалентну 5 000,00 доларів США, в строк до 24 червня 2019 року.

П.5 Договору позики від 24.06.2017 року передбачено, що за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцеві відсотки в розмірі 5% на місяць, від суми залишку заборгованості, які сплачуються в строк з двадцятого до тридцятого числа кожного місяця.

Згідно п.8 Договору позики від 24.06.2017 року у разі неповернення суми боргу у встановлений термін позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі 0,5% від простроченого платежу за кожен день прострочки.

Як вбачається з п.15 Договору позики від 24.06.2017 року позичальник своїм підписом під цим договором свідчить, що сума позики ним фактично одержана в момент підписання даного договору.

З розписки ОСОБА_1 від 24.07.2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 суму боргу 250 Доларів США, згідно договору позики НМЕ 575703 за місяць липень 2017 року. Претензій по оплаті за вищевказаний місяць не має.

30.08.2017 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 суму 280 Доларів США, згідно договору за місяць серпень 2017 року, в повному обсязі. Претензій по оплаті за вищевказаний місяць не має.

В подальшому, 20.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168, яким було внесено зміни в пункт 1 договору позики та викладеного його в наступній редакції: «Позикодавець - ОСОБА_1 передав у власність Позичальникові - ОСОБА_2 строком до двадцять четвертого червня дві тисячі дев`ятнадцятого року, грошові кошти в розмірі 397 350,00 (триста дев`яносто сім тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок, що на момент посвідчення договору є еквівалентом 15 000,00 доларів США 00 центів, згідно курсу НБУ станом на 20.10.2017 року 26 грн. 49 коп. за 1 долар США».

Відповідно до п.2 Договору про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168, вбачається, що сторонами внесено зміни в пункт 2 договору позики та викладеного його в наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму еквівалентну 15 000,00 доларів США, в строк до 24 червня 2019 року.

Згідно п.3 Договору про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168, вбачається, що сторонами внесено зміни в пункт 5 договору позики та викладеного його в наступній редакції: «За користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцеві відсотки в розмірі 4% на місяць, від суми залишку заборгованості, які сплачуються в строк з двадцятого до тридцятого числа кожного місяця.»

Як вбачається з п.4 Договору про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168, сторонами внесено зміни в пункт 5 договору позики та викладеного його в наступній редакції: «За домовленістю сторін повернення боргу підтверджується відповідною заявою позичальника про одержання грошей, які останній видаватиме Позичальнику щоразу після одержання відсотків чи платежів, які повертаються щомісяця рівними частинами в строк з двадцятого до тридцятого числа кожного місяця.».

Згідно п.6 Договору про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017 року, Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168 сторони погодили, що цей договір є невід`ємною частиною договору позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017 року Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріально округу, за реєстровим №1168.

Також, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 суму боргу 700 Доларів США в рахунок погашення боргу за договором позики грошових коштів від 24.06.2022 року.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до договору позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017 року, Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168 та Договору про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168, від 20.10.2017 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг.

В той час як зобов`язання позичальника виконані в повному обсязі не були.

Так, в липні 2017 року відповідачем повернуто ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 250 доларів США, 30.08.2017 року відповідачем повернуто ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 280 доларів США в рахунок оплати договору позики та в грудні 2022 року відповідачем повернуто ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 700 доларів США в рахунок оплати договору позики.

Таким чином, сума основного боргу відповідача перед позивачем за Договором позики становить 13770 доларів США.

Згідно боргової розписки, від 20.10.2017 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 позику в борг, суму в розмірі 54 000,00 грн., що в еквіваленті по відношенню до долара США, становить 2 000 Доларів США, з правом дострокового погашення, під 0% відсотків річних, терміном до 30 червня 2018 року.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на підтвердження сплати 20.10.2017 року суми основного боргу за договором позики у розмірі 2000 доларів США, оскільки згідно поданої розписки вбачається укладення між сторонами окремого договору позики.

Згідно даних НБУ (витяг з інтернет ресурсу) станом на 27.10.2022 року офіційний курс Національного банку України становить 36,56 грн. за 1 долар США, а тому розмір заборгованості відповідача, який становить 13770 Доларів США еквівалентно 503431,20 грн.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу у розмірі 13770 доларів США, що еквівалентно 503431,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Пунктом 5 Договору позики від 24.06.2017 року передбачено, що за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцеві відсотки в розмірі 5% на місяць, від суми залишку заборгованості, які сплачуються в строк з двадцятого до тридцятого числа кожного місяця.

Таким чином, сума процентів за користування позикою за період з 01 вересня 2017 року по 20 жовтня 2017 року виходячи з суми боргу у розмірі 4470 доларів США становить 367,40 доларів США, що еквівалентно 13432,14 грн., виходячи з наступного розрахунку ( 4470 дол. ( сума боргу) х 60% річних х 50 ( кількість днів прострочення) : 365 днів).

Крім того, згідно п.3 Договору про внесення змін до позики грошових коштів, посвідченого 24.06.2017р., Павлісяком Т.Ю. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1168, за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцеві відсотки в розмірі 4% на місяць, від суми залишку заборгованості, які сплачуються в строк з двадцятого до тридцятого числа кожного місяця.

Таким чином, сума процентів за користування позикою за період з 21 жовтня 2017 року по 24 червня 2019 року виходячи з суми боргу у розмірі 14470 доларів США становить 11645,77 доларів США, що еквівалентно 425769,35 грн., виходячи з наступного розрахунку ( 14470 дол. ( сума боргу) х 48% річних х 612 ( кількість днів прострочення) : 365 днів).

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав в строк зобовязання за договором позики, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 відсотки річних за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року.

Так, сума 3% річних за зазначений період виходячи з суми боргу у розмірі 14470 доларів США становить 1159,58 доларів США, що еквівалентно 42394,24 грн., виходячи з наступного розрахунку ( 14470 дол. ( сума боргу) х 3 % річних х 975 ( кількість днів прострочення) : 365 днів).

В даному випадку, суд не виходить за межі позовних вимог, оскільки відповідно до умов договору зобов`язання позичальника щодо повернення коштів визначене еквівалентно долару США.

Що стосується заявленого позову в частині індексу інфляції за весь час прострочення, слід зазначити наступне.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19).

Враховучи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 13770 доларів США, що еквівалентно 503431,20 грн., , проценти за користування позикою за період з вересня 2017 року по 20 жовтня 2017 року у розмірі 367,40 доларів США, що еквівалентно 13432,14 грн., проценти за користування позикою за період з 21 жовтня 2017 року по 24 червня 2019 року у розмірі 11645,77 доларів США, що еквівалентно 425769,35 грн., 3 відсотки річних за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 1159,58 доларів США, що еквівалентно 42394,24 грн

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки виконання зобов`язання позичальником настав 24.06.2019 року. Отже перебіг позовної давності почався з цієї дати (дня, коли у кредитора виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання). Кредитор звернувся до суду 23.06.2022 року з вимогами про стягнення заборгованості за позикою з урахуванням індексу інфляції, відсотків за користування грошовими коштами та пені.

Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено судом, згідно договору позики грошових коштів від 24.06.2017 року, у п.2 сторонами погоджено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк до 24.06.2019 року

В той же час, згідно відмітки на поштовому конверті, який міститься в матеріалах справи, позивач звернувся до суду поштовим зв`язком з даним позовом 23.06.2022 року, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст..141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 626, 629, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму основного боргу за договором позики грошових коштів від 24.06.2017 року в розмірі 13 770 (тринадцять тисяч сімсот сімдесять) доларів США 00 центів, що еквівалентно 503 431 (п`ятсот три тисячі чотириста тридцять одну) гривню 20 копійок, проценти за користування позикою за період з 01 вересня 2017 року по 20 жовтня 2017 року у розмірі 367 (триста шістдесят сім) доларів США 40 центів, що еквівалентно 13 432 (тринадцять тисяч чотириста тридцять дві ) гривні 14 копійок, проценти за користування позикою за період з 21 жовтня 2017 року по 24 червня 2019 року у розмірі 11 645 (одинадцять тисяч шістсот сорок п`ять) доларів США 77 центів, що еквівалентно 425 769 (чотириста двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) гривень 35 центів, 3 відсотки річних за період з 25 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) доларів США 58 центів, що еквівалентно 42 394 (сорок дві тисячі триста дев`яносто чотири) гривні 24 копійки.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Суддя: Татарінова О.А.