Справа № 129/2439/20
Провадження № 2/135/48/23
РІШЕННЯ

іменем України

13.03.2023 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Гончарова К.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Луговського А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради Вінницької області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

1.1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень на позов.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Гайсинської міської ради Вінницької області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права власності, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №393064, який видано 29 жовтня 2010 року на підставі рішення Гайсинської міської ради 38 сесії 5 скликання від 21.05.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0633 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №393064, виданого 29 жовтня 2010 року на підставі рішення Гайсинської міської ради 387 сесії 5 скликання від 21.05.2010 року, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0597 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач вважає зазначений державний акт на право власності на земельну ділянку таким, що порушує її цивільні права та інтереси. Коли позивач отримала і ознайомилась з вищевказаним державним актом, нею було встановлено, що площа і конфігурація земельної ділянки, яка вказана у державному акті (0,0597 га), не відповідає площі виділеної їй в натурі земельної ділянки (0,0633га). Отже, при виготовленні технічної документації і оформленні відповідних документів були допущені помилки та порушені норми чинного законодавства України. Позивач неодноразово зверталась з цього приводу до відповідача та третіх осіб з метою виправлення помилок у позасудовому порядку, проте їй було відмовлено і запропоновано звернутися до суду. Оскільки внесення змін до державного акту про дані щодо розміру земельної ділянки переданої позивачу у власність неможливо, а без державної реєстрації подальше використання земельної ділянки також є неможливим, порушується право власності позивача, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Відповідач - Гайсинська міська рада Вінницької області ухвалу суду про відкриття провадження отримав 20 жовтня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.40), проте у встановлений судом процесуальний строк відзив на позов не подав.

09 червня 2022 року від відповідача - Гайсинської міської ради Вінницької області в особі міського голови Гук А.І. до суду надійшло клопотання про відмову в задоволенні позову в зв`язку із закінченням строку позовної давності, який встановлений ст.257 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Луговський А.С., що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №2022-/73 від 20 липня 2022 року, позов підтримали з наведених у ньому підстав, зазначили, що спір між ОСОБА_1 і суміжними землевласниками відсутній, розміри земельної ділянки зазначеної в державному акті про право власності на земельну ділянку не відповідають розміру земельної ділянки, яка фактично перебуває у її користуванні, під час виготовлення технічної документації із землеустрою було допущено помилки, які неможливо виправити у позасудовому порядку. Також зазначили, що в акті від 21.01.2010 року про прийом та передачу межових знаків земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 за абрисом погодження зовнішньої межі поставлено його підпис, проте останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача Гайсинської міської ради Вінницької області Сікорська С.В. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, заперечує проти позову (т.2 а.с.33).

Представники третіх осіб - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадаструв судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не повідомили, письмових пояснень не надали.

1.2. Рух справи, процесуальні дії суду.

Ухвалою судді Гайсинського районного суду Вінницької області Капуш І.С. від 29.09.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

Згідно розпорядження голови Гайсинського районного суду Вінницької області №6 від 16.05.2022 року у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу справи між суддями після задоволення заявлених відводів (самовідводів) суддів, цивільна справа №129/2439/20 передана на розгляд до Ладижинського міського суду.

20 травня 2022 року зазначена цивільна справа надійшла до Ладижинського міського суду Вінницької області, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2022 року передана в провадження судді Нікандрової С.О.

Ухвалою суду від 20 травня 2022 року справа прийнята суддею до провадження та вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження і призначення підготовчого судового засідання на 07 червня 2022 року.

Ухвалою суду від 20 липня 2022 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою від 13 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України залишена без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

21 листопада 2022 року цивільна справа надійшла до Ладижинського міського суду Вінницької області та призначена суддею до судового розгляду на 12 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмету позову позивача ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 вересня 1985 року у справі №2-510/1985 позивач ОСОБА_1 є власником жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 .

Згідно Технічної документації на житловий будинок у користуванні ОСОБА_1 перебувала земельна ділянка площею 633 кв.м.

Рішенням 34 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради Вінницької області від 16 жовтня 2009 року «Про передачу безоплатно у власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства» наданий дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою для будівництва і обслуговування жилого будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0633 га.

Відповідно до Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №844 від 05.08.2009 року, на підставі рішення 34 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради Вінницької області від 16 жовтня 2009 року «Про передачу безоплатно у власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства» та заяви ОСОБА_1 від 23.11.2009 року відділом Держкомзему у Гайсинському районі Вінницької області надано технічне завдання ДП «Поділлягеодезкартографія» з розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0633 га.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Поділлягеодезкартографія» за результатами кадастрової зйомки складений кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0120, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у якому зазначена площа земельної ділянки 0,0597 га, яка є меншою ніж площа земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_1 . Ця кадастрова зйомка була включена до технічної документації на земельну ділянку, яка, у подальшому, стала підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Висновком про погодження технічної документації №1718 від 27.04.2010 року встановлено, що технічна документація щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0597 га, що надається ОСОБА_1 , відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», іншим нормативно-правовим актам, що регулюють питання земельних відносин.

Отже, формування земельної ділянки за кадастровим номером :05:004:0120 здійснене відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням 38 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради Вінницької області від 21 травня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності громадян на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства» було затверджено технічну документацію із землеустрою та вирішено питання про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0597 га, оскільки площа земельної ділянки була уточнена в результаті проведення кадастрової зйомки.

На підставі зазначеного рішення позивач ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №393064, виданий 29 жовтня 2010 року Гайсинською міською радою Вінницької області, відділом Держкомзему у Гайсинському районі, на земельну ділянку площею 0,0597 га, кадастровий номер :05:004:0120, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №21.

Актом комісії Гайсинської міської ради Вінницької області, затвердженим 01 липня 2016 року міським головою Гайсинської міської ради Вінницької області Гук А.І., в присутності заявника ОСОБА_1 встановлено, що фактичні розміри земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідають параметрам вказаним в державному акті, виданому на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення 38 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради від 21.05.2010 року. Так, згідно державного акту серії ЯК №393064, площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд становить 0,0597 га, довжина лінії від точки А до Г згідно державного акті на право власності на земельну ділянку становить 13,06 м, фактично в натурі довжина лінії від А до Г становить 14,0 м, згідно схеми, що є складовою частиною технічного паспорту на будинок довжина цієї лінії становить 14,20 м. Довжина паралельної лінії, що межує з ділянкою ОСОБА_4 від точки Б до В згідно державного акту становить 13,88 м, фактично 14,80 м, згідно технічної інформації на будинок 14,90 м. Таким чином, розміри ліній фактичного землекористування ОСОБА_1 перевищують довжини ліній вказаних в державному акті, а саме від точки А до точки Г на 0,94 м та від точки Б до точки В на 0,92 м.

2.2. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 316, частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 частини першої ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексм або за результатами аукціону.

Законодавством передбачена можливість для громадян України набути право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянкок, які раніше надані їм у користування (п. «б», «в» частини першої статті 81 Земельного кодексу України).

Частинами 6, 7, 9, 10 ст.118 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: подання громадянином заяви до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Жодних правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст.186-1 Земельного кодексу України, норми ст.118 Земельного кодексу України не містять.

Таким чином, Гайсинська міська рада Вінницької області, як орган місцевого самоврядування своїм рішенням 38 сесії 5 скликання від 21 травня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності громадян на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства» в порядку ст.ст. 12, 118 Земельного Кодексу України, та ст.ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затвердила технічну документацію із землеустрою та передала її у власність заявнику з функціональним призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку. Будь-яких заходів з розробки самої технічної документації із землеустрою, міська рада не вживає та не проводить, скільки це не відноситься до її компетенції.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших проявів принципу змагальності у цивільному процесі.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом обґрунтовує свої позовні вимоги про визнання недійсним державного акту тим, що при виготовленні технічної документації і оформленні відповідних документів були допущені технічні помилки та порушені норми чинного законодавства, що призвело до зменшення площі земельної ділянки позивача, що не відповідає фактичному розміру її земельної ділянки. У подальшому рішенням Гайсинської міської ради від 21.05.2010 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності позивача на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 , в розмірі 0,0597 га, що позбавляє позивача можливості розпоряджатися належною її земельною ділянкою.

У даній справі предметом доказування є наявність або відсутність факту порушення рішенням органу місцевого самоврядування прав позивача під час прийняття рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку.

Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довела факт порушення її права власності Гайсинською міською радою Вінницької області у зв`язку з затвердженням технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0597 га із кадастровим номером :05:004:0120 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та надання її в приватну власність, що було процесуальним обов`язком позивача відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Так, в обґрунтування своїх доводів про допущені помилки під час виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 посилається на дані Технічного паспорту від 20.10.2005 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . За даними Технічної документації на житловий будинок у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 633 кв.м.

Згідно ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» площа земельної ділянки, її зовнішні межі та розміри відображаються на кадастровому плані земельної ділянки.

Відповідно до ст.198 Земельного кодексу України кадастровий план виготовляється за результатами здійснення кадастрової зйомки.

Одночасно з цим, при складанні технічного паспорта на житловий будинок кадастрова зйомка земельної ділянки не проводиться.

Натомість технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок це документ, який містить у собі основні відомості про об`єкт нерухомого майна. Технічний паспорт на житловий будинок виготовляється відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року №127, згідно пункту 4 розділу І якої, дія цієї Інструкції не поширюється на проведення інвентаризації земельних ділянок. Під час виконання технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна здійснюється складання схематичних креслень території.

Отже, розмір земельної ділянки, яка закріплена за будинком не може підтверджуватися лише технічним паспортом на будинок.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 липня 2021 року у справі №286/4155/18 (провадження №61-12235св19).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_1 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходять її межі. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц (провадження №14-552цс18).

Між тим, позивачем та її представником клопотань про призначення у справі відповідної експертизи не заявлялося.

Долучений до матеріалів справи Акт комісії Гайсинської міської ради Вінницької області, затверджений 01 липня 2016 року, не є належним доказом на підтвердження розміру і конфігурації земельної ділянки позивача, а лише констатує невідповідність фактичних розмірів земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , розмірам земельної ділянки, вказаним в державному акті на право власності, та технічному паспорту на житловий будинок.

Оцінюючи доводи позивача та його представника про те, що під час виготовлення технічної документації із землеустрорю порушено процедуру погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 , оскільки останній не міг підписати погоджувальний документ у зв`язку із смертю, суд виходить з наступного.

Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №681/1039/15-ц, зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Необхідно зазначити, що належними відповідачами у таких справах є особа, яка є власником чи користувачем суміжної земельної ділянки та отримала оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку, а також орган місцевого самоврядування, який вирішив питання про передачу у власність чи у користування суміжну земельну ділянку та комісією якого було визначено межі земельної ділянки.

Між тим, як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та суміжними землевласниками спір щодо меж земельної ділянки відсутній, а тому відсутність погодження із суміжним землевласником ОСОБА_2 меж земельної ділянки не свідчить про неправомірність рішення міської ради щодо затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, судом не встановлено невідповідність вимогам чинного законодавства рішення 28 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради Вінницької області від 21 травня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності громадян на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та вирішення питання про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0597 га, тому позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №393064, який видано 29 жовтня 2010 року на підставі рішення Гайсинської міської ради 38 сесії 5 скликання від 21.05.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Крім того, згідно з абзацем першим частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, чинній на час видачі державного акта, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті; а у редакції, чинній з 1 січня 2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Наявність розбіжностей в даних про розміри земельної ділянки, переданої позивачу у власність, з фактичними розмірами земельної ділянки, не є підставою для визнання в судовому порядку недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім`я позивача, а також для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0633 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки рішення про передачу у власність позивача земельної ділянки площею 0,0633 га органом місцевого самоврядування не приймалося.

У постанові від 07 липня 2021 року у справі №286/4155/18 (провадження №61-12235св19) Верховний Суд зазначав, що законодавство не містить заборони або обмежень на повторне звернення громадян до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із заявами про отримання додатково земельної ділянки, у межах встановлених норм, відповідно до статті 121 ЗК України.

Таким чином, право позивача, яке вона вважає порушеним, може бути захищено шляхом передачі їй у власність частини земельної ділянки, яка не охоплена державним актом, проте вирішення даного питання належить до компетенції органу місцевого самоврядування.

Між тим, позивач ОСОБА_1 не довела, що вона зверталася до органу місцевого самоврядування для вирішення питання про передачу у власність земельної ділянки, не охопленої виданим на її ім`я державним актом на право власності на землю, або встановлення (зміну) існуючих меж земельної ділянки.

2.3. Розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, та в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні, а судовий збір відноситься за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-264, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради Вінницької області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права власності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 23 березня 2023 року.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова