С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/8600/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

29 листопада 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 доДержавного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ІІ. Описова частина

В липні 2023 року Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» з позовними вимогами про:

-стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 244381,32 гривень;

-стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 355474,17 гривень.

Ухвалою від 10.07.2023 у справі було відкрите провадження.

Обгрунтовуючи свій позов Позивачка вказує, що з 06.04.2006 вона працювала на різних посадах в Державному підприємстві «Завод 410 ЦА», а наказом від 14 лютого 2023 року її було звільнено з посади начальника відділу фінансово-економічного відділу за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначає, що в день звільнення їй не було виплачено усієї суми нарахованої заробітної плати, а крім того, не було повідомлено письмово про суми, нараховані їй але не виплачені.

Позивачка зазначає, що згідно з довідкою ДП «Завод 410 ЦА» №1.4-614 від 26.04.2023, Відповідач підтвердив факт наявності заборгованості по заробітній платі в сумі 303579,29 гривень (сума до виплати після стягнення обов`язкових платежів до бюджету - 244381,32 гривень).

Зазначену заборгованість Позивачка просить стягнути у примусовому порядку.

Крім того, посилаючись на ст. 117 КЗпП України ОСОБА_1 просить стягнути з Відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який вона розрахувала за період з 28.02.2023 по 28.06.2023 (87 робочих днів) з суми середньоденного заробітку в розмірі 4085,91 гривень - 355474,17 гривень.

22 листопада 2023 року до суду надійшов відзив ДП «Завод 410 ЦА». Представник Відповідача у ньому зазначив, що затримка у виплаті заробітної плати Позивачці сталася не з вини підприємства, а тому згідно зі ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Представник Відповідача зазначає, що основна діяльність підприємства пов`язана з виконанням капітального і поточного ремонту авіаційної техніки. У зв`язку зі збройною агресією рф діє заборона на виліт авіаційних суден з льотних майданчиків. Що розташовані на території України, і така заборона не дозволяє приймати нову техніку в ремонт.

Наказом підприємства №45 від 24.02.2022 на підприємстві оголошено простій, а наказом №46 від 24.03.2022 призупинено дію трудових договорів з 24.03.2022 з переважною більшістю працівників.

Такі обставини, як зазначено у відзиві, унеможливили проведення повноцінної господарської діяльності Підприємством в цілому та фактично призвели до припинення роботи у нормальному режимі, і як наслідок - до відсутності коштів на підприємстві.

Крім того, Відповідач звернув увагу на те, що розрахований Позивачкою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є значно більшим від самої заборгованості, що дає суду можливість зменшити цю суму у випадку, якщо суд прийде до рішення про задоволення позову в цій частині.

Заперечень щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати Відповідачем не зазначено.

У судове засідання сторони не з`явилися, від Позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Неявка сторін не перешкоджає вирішенню справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 наказом №128/о від 14.02.2023 звільнена з роботи на посаді заступника начальника фінансово-економічного відділу ДП «Завод 410 ЦА» з 27.02.2023 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Безспірним є той факт, що під час звільнення з Позивачкою не було проведено повного розрахунку.

З довідки щодо заборгованості по заробітній платі вбачається, що станом на день її видання заборгованість ДП «Завод 410 ЦА» перед ОСОБА_1 становить 303579,29 гривень, у тому числі утримання із заробітної плати - 59197,97 гривень (до виплати - 244381,32 гривень).

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Враховуючи, що зобов`язання з виплати нарахованої заробітної плати Відповідачем не виконані, суд вважає вимоги Позивачки про стягнення такої заборгованості обгрунтованими. Відтак, стягненню з Відповідача на користь Позивачки підлягає заборгованість з оплати праці в сумі 303579,29 гривень (за вирахуванням обов`язкових платежів до бюджету).

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Разом з тим, як вказано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 359/4305/20 (провадження № 61-7835св21), єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні". Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що роботодавець повинен дотримуватися вимог законодавства щодо оплати праці та вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

У випадку порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, роботодавець повинен довести, що це порушення сталося саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Якщо вищезгадані обставини не доведено - роботодавець несе відповідальність згідно з законодавством.

Звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили (форс-мажор) не звільняє від виконання самого зобов`язання.

Таким чином після усунення вищезгаданих обставин, особа зобов`язана виконати всі свої зобов`язання перед іншою стороною.

У відзиві на позовну заяву Відповідач вказував, що в даному випадку в затримці розрахунку Позивачки при звільненні відсутня вина підприємства, оскільки мали місце обставини які не залежали від його волі та які унеможливлювали проведення розрахунку із Позивачем у зв`язку з фактичним припиненням господарської діяльності внаслідок збройної агресії рф.

З висновку викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 359/4305/20 (провадження № 61-7835св21) вбачається, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні". Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання обставини непереборної сили (форс-мажору) у ДП "Завод 410 ЦА" на дату звільнення Позивача з роботи як підстави для звільнення Відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного ст. 116 КЗпП України, а тому суд не вбачає підстав для звільнення Відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України застосуванню підлягає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), у редакції, яка існувала станом на день звільнення Позивачки, а також звернення із позовною заявою до суду.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд виходить із такого.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно п.5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).

Згідно з розрахунком Позивача, з яким суд не може погодитись, для визначення середньоденного заробітку Позивача взято січень та лютий 2023 року. Враховуючи, що лютий не повністю відпрацьований ОСОБА_1 , в розрахунковий період мають братися два місяці, що передували звільненню - грудень 2022 року та січень 2023 року.

В такому випадку загальна заробітна плата за вказані два місяці становить 73837,21 гривень (44 робочих дні). Відтак, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 в такому випадку становить 1678,12 гривень.

Межі позовних вимог, заявлених Позивачкою стосуються періоду затримки з 28.02.2023 по 28.06.2023, що становить 87 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку Позивачки за час затримки розрахунку з дня її звільнення до 28 червня 2023 становить:

87 х 1678,12 = 145996,44 (гривень).

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Беручи до уваги часткове задоволення позову, стягненню з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь держави підлягає судовий збір в сумі 5014,71 гривень.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 доДержавного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 355474,17 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2023 року по 28 червня 2023 року в розмірі 145996,44 гривень, а всього - 501470,61 гривень (з подальшим відрахуванням ПДФО та військового збору).

2.Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь держави судові витрати в сумі 5014,71 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Державне підприємство «Завод 410 ЦА»,адреса: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 94;код юридичної особи 01128297.

Суддя: