Справа № 149/1647/22
Провадження №2/149/21/23
Номер рядка звіту 52
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2023 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Макух Аліни Василівни до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди. Позов мотивований тим, що 23.07.2020 на 36 км+850 м а/д М-06 Київ-Чоп, в межах Києво-Святошинського району Київської області сталася ДТП за участю свідлового тягача DAF XF 105.460. д.н.з. НОМЕР_1 у зчеплені з напівпричепом SCHMITZ SKO 24 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який проявив неуважність та допустив зіткнення з попутним напівпричепом SCHMITZ SO1, д.н.з. НОМЕР_3 , у зчепленні з свідловим тягачем DAF XF 95/530, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби позивача отримали механічні ушкодження. Винуватцем ДТП був водій ОСОБА_3 , що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження № 0000836 від 25.09.2020, у зв`язку зі смертю підозрюваного.Тягач DAF XF 105.460. д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 на праві власності належить ОСОБА_4 , згідо Полісу № АР/4115038. ОСОБА_3 згідно ТТН від 22.07.2020, яка наявна в матеріалах кримінальної справи був водієм перевізника, тобто водієм ФОП ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП яке сталось 23.07.2020 позивач зазанав матеріальну шкоду в розмірі 447900,30 грн. Позивач звернувся до ПрАТ"УПСК", яка є страховиком відповідача відповідно до Полісу № АР/4115038 із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ"УПСК" здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту:123705,82 грн. за заподіяні збитки тягача DAF XF 95.530 та 6294,18 грн. за збитки заподіяні напівпричепу SCHMITZ SO1, що в сумі становить 130000,00 грн. Відтак, страхова компанія виконала свої зобов`язання в межах встановленого ліміту. Однак, матеріальні збитки, яких зазнав позивач відшкодовані не в повному обсязі. Позивачу не відшкодовано матеріальні збитики в розмірі 317900,30 грн., які представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а саме: - 229705,70 грн. матеріального збитку заподіяного сідловому тягачу DAF XF 95.530 ВС 3387 СМ; 143634,60 грн. матеріального збитку заподіяного напівпричепу SCHMITZ SO1 д.н.з. НОМЕР_3 ; 10000,00 грн. витрат понесених на здійснення оцінки матеріального збитку, завданого власнику КТЗ; 40000,00 грн. витрат понесених на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП; 20000,00 грн. витрат понесених на евакуацію транспортного засобу до м.Льова; 4650,00 грн. витрат понесених за зберігання КТЗ; а також 30000 грн.- моральної шкоди та 15000,00 грн. судових витрат.

Ухвалою суду від 28.07.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження, сторонам визначено строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

Ухвалою суду від 30.10.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

21.12.2022 на адресу суд надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Липня С.В. у якому він зазначає, що позивач не повідомив суд про те, що в рамках цивільної справи №149/1793/21 було встановлено, що водій ОСОБА_3 під час ДТП 23.07.2020 року володів сідловим тягачем DAF XF 105.460. д.н.з. НОМЕР_1 у зчеплені з напівпричепом SCHMITZ SКO 24 д.н.з. НОМЕР_2 на відповідіній правовій підставі, згідно п. 2.2. ПДР.Також, в момент ДТП відповідач не була фактичним володільцем авто і водій ОСОБА_3 не перебував з нею в трудових відносинах, що в тому числі підтверджується відсутністю відповідних доказів у справі. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання ОСОБА_3 трудових функцій водія ОСОБА_2 . Враховуючи вище зазначене, представник відповідача просить у задовлені позову відмовити.

В минулих судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. В подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутність з письмовими судовими дебатами де зазначила, що позивач та померлий внаслідок ДТП водій ОСОБА_5 перебували в трудових відносинах, оскільки саме відповідач організовувала трудову діяльність водія ОСОБА_5 шляхом надання робочого місця і необоротних активів у вигляді транспортного засобу, який надавався для систематичної роботи водія з підпорядкуванням ОСОБА_5 усім вказівкам керівництва, а також те, що ОСОБА_5 не міг самостійно організовувати свій робочий час.

Представник відповідача в минулих судових засіданнях позовні вимоги не визнавав та просив відмовити у позові, посилаючись на відсутність доказів, які б свідчили про перебування водія ОСОБА_3 в трудових відносинах з відповідачем. В подальшому в судове засідання не з"явився, подавши клопотання про приєднання доказів, а саме рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.11.2021 року, згідно якого позивачу ОСОБА_1 відмовлено в позові про стягнення з ОСОБА_4 завданої внаслідок ДТП шкоди.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 являється власником транспортного засобу DAF ХF 95.530", д.н.з. НОМЕР_5 (а.с. 11) та SCHMITZ SO1 д.н.з. НОМЕР_3 (а.с. 12) 25.09.2020 року у відповідності до постанови про закриття кримінального провадження 23.07.2020 року дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху (а.с. 13-20)

01.02.2020 ОСОБА_4 було укладено Договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АР /4115038, яким забезпечено транспорний засіб "DAF ХF 105/460", д.н.з. НОМЕР_6 (копія на а.с.21).

13.08.2020 року позивачем було укладено договори про проведення оцінки вартості матеріального збитку КТЗ SCHMITZ SO1 д.н.з. НОМЕР_3 та DAF 95/530 д.н.з НОМЕР_4 ( копія а.с.22-28), та відповідно до звіту №1693 від 02.11.2020 визначено вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ DAF ХF 95.530", д.н.з. НОМЕР_5 в розмірі 1155345,85 грн ( копія 30-72). Відповідно до звіту №1682 від 02.11.2020 визначено вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ SCHMITZ SO1 д.н.з. НОМЕР_3 в розмірі 309872,54 грн (копія 73-126).

Платіжним дорученням №28348 від 05.01.2021 підтверджується, що ПрАТ"УПСК" виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодувння у сумі 123705,82 грн. ( копія а.с. 122-129).

Платіжним дорученням №15720 від 20.11.2020 підтверджується, що ПрАТ"УПСК" виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодувння у сумі 6 294,18 грн.( копія а.с.143-144).

Відповідно до договорів надання транспортних послуг від 23.07.2020 укладених між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 , останній взяв на себе забов`язання про перевезення пошкодженого транспортного засобу ( копія а.с. 130-131). , вартість наданих послуг становить 60000,00 грн. ( копія а.с.132-139).

Згідно ТТН №102-64455414 від 22.07.2020 перевізником вказано ФОП ОСОБА_2 , а водієм ОСОБА_3 , що також підтверджується відповіддю ТОВ"Нова пошта" від 21.02.2022 №344( копія а.с.140-141).

Згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.11.2021 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено в позові про стягнення з ОСОБА_4 завданої внаслідок ДТП шкоди, оскільки судом встановлено, що відповідач не несе відповідальності за завдану шкоду, оскільки ОСОБА_7 керував транспортним засобом на законних підставах (п.п.2.2 Правил дорожнього руху України). На підставі ст. 83 ч.9 ЦПК України, суд вважає за можливе прийняти наданий представником відповідача доказ, яким також володіє позивач, оскільки позов подано саме останнім.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

В судовому засідані встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_1 ПрАТ "УПСК" відшкодовано максимальну страхову суму в розмірі 130000 грн за пошкодження транспортного засобу, а тому позивач будь-яких притензій до страховика не має.

Розмір завданої позивачу шкоди внаслідок ДТП, що не охоплена страховим відшкодуванням, становить 317900,30 грн.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до вимог 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСС з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки "при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи питання чи перебував ОСОБА_5 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

У випадку порушення вказаних прав особа має право звернутися до суду за їх захистом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

При цьому, КЗпП України є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що виникають у сфері трудового права, та визначає, зокрема, основні трудові права громадянина.

Згідно зі статтею 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

З аналізу викладеного, встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу тощо.

Згідно ст. 48 КЗпП України трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт трудових відносин між робітником і роботодавцем повинен бути доведеним належними доказами. Зокрема наявністю заяви про прийняття на роботу, трудового договору, розпорядження роботодавця, наявністю трудової книжки, виплатою заробітної плати, доведені виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу та ін.

Разом з тим, матеріали справи не містять вищезазначених доказів. які б свідчили про виконання позивачем трудових функцій водія ФОП ОСОБА_2 .

Позивачем не надано доказів, що водій ОСОБА_5 керував транспортним засобом, що належить відповідачці, оскільки вказана обставина спростована рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.11.2021 року. Факт систематичності виконання ОСОБА_5 перевезень вантажу за вказівкою відповідача та підпорядкування його керівництву, також не доведено.

Надана позивачем товарно-транспортна накладна не свідчить про наявність трудових правовідносин між сторонами, а є лише доказом одноразового перевезення вантажу, що може свідчити про укладення цивільно-правового договору.

Отже, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76-81,83,89, 141,258,264,265,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду на протязі 30-ти днів з дня його складання

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марина РОБАК