ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2023 року м. Чернівці

справа № 727/6535/22

провадження №22-ц/822/74/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 листопада 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Позов обгрунтовано наступним. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню доньку ОСОБА_3 . В квартирі АДРЕСА_1 з 12 квітня 1991 року зареєстрована ОСОБА_1 , дана квартира на підставі права власності належить останній. ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі з 03 серпня 1991 року, після укладення шлюбу з ОСОБА_1 . Сторони і їх повнолітня донька зареєстровані у вказаній квартирі по теперішній час. Позивач вказує, що він, як і відповідач та їх повнолітня донька ОСОБА_3 постійно проживають в квартирі, позивач самостійно сплачував усі комунальні платежі. Однак, відповідач вирішила позбавити позивача права на проживання в квартирі, в результаті чого заблокувала вхідні замки до дверей в квартиру та відмовляє позивачу у доступі до квартири. Позивач на даний час вимушений мешкати в іншому місці, так як відповідач по теперішній час відмовляє йому у доступі до квартири. Відповідач своїми діями створює йому умови, які перешкоджають користуватися квартирою, де залишилися всі його особисті речі, предмети домашнього вжитку та інше майно.

Позивач просив усунути йому перешкоди в користуванні жилим приміщенням у зазначеній квартирі шляхом вселення та заборони відповідачу чинити будь-які дії, направлені на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей і безперешкодному доступі до приміщення квартири та користуванні цими приміщеннями.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення до даної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 496,20грн судового збору та 6000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09.11.2022 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що із зазначеним рішенням та вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає рішення необґрунтованим, незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що відповідач не зверталась до суду з позовом про виселення чи позбавлення позивача права користування житлом, оскільки вказане питання намагалась вирішити в позасудовому порядку, шляхом звернення до центру надання адміністративних послуг, в той час як позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в позовній заяві зазначає, що він проживав в спірній квартирі та сплачував за комунальні послуги, однак, ним не додано будь-яких доказів підтвердження зазначеного. Натомість позивач, будучи усвідомленим про порушення вказаним позовом прав ОСОБА_3 як особи, яка на ряду з відповідачкою має право користування спірною квартирою, не залученої до участі у справі про вселення позивача у спірну квартиру, вважав, що позов заявлено до належного відповідача, а залучення ОСОБА_3 до участі у цій справі не є необхідним.

Під час розгляду даної справи, суд першої інстанції не звернув увагу, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, про що свідчать неодноразові звернення відповідачки до відповідних органів про вчинення позивачем домашнього насильства.

Зокрема, як зазначено самим позивачем, позивачка зверталась до Шевченківського районного суду м.Чернівців з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . Суд першої інстанції не приділив належної уваги вказаним посиланням відповідача та не дослідив належним чином всі обставини справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено що ОСОБА_1 на підставі права власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Вказану квартиру ОСОБА_1 набула у власність після смерті своєї матері ОСОБА_4 шляхом отримання у спадщину 12 листопада 2015 року 44/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, з послідуючим визнанням за ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 грудня 2015 року № 727/9106/15-ц майнових прав забудовника за вищевказаною адресою на ряд приміщень, переобладнаний гараж з добудовою та перебудовою другого поверху.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 липня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15 вересня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 12 квітня 1991 року.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 03 серпня 1991 року по теперішній час.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівців із заявою про видачу обмежувального припису, вжиття заходів тимчасового обмеження прав та покладення обов`язків відносно ОСОБА_2 . У задоволенні зазначеної заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу здійснення перешкод ОСОБА_1 потрапити до жилого приміщення, а саме до квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів з приводу здійснення відносно неї ОСОБА_2 протиправних дій із застосуванням фізичної сили та наявності фізичних ушкоджень.

Відомості про притягнення сторін до відповідальності та порушення відповідного кримінального провадження, у матеріалах справи відсутні.

Згідно довідки Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 181 від 15 березня 2022 року ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку в с.Нові Драчинці Чернівецького району Чернівецької області. На даній земельній ділянці відсутні будівлі та приміщення для проживання.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та усунення перешкод у користуванні спірним житлом, оскільки вимога про вселення позивача відповідає положенням закону, а порушене право користування житловим приміщенням - відновленню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року в справі № 754/8540/19 (провадження № 61-10302св21) вказано, що: «до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу».

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 вселився до квартири в 1991 році зі згоди її власника ще до набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на дану квартиру і після набуття права власності на квартиру відповідачем, вона не заперечувала щодо проживання позивача в квартирі до теперішнього часу. Сторони проживали як чоловік і дружина, були пов`язані спільним бюджетом, в квартирі також зареєстрована і проживає їх повнолітня донька ОСОБА_3 . Всі ці обставини визнані сторонами і не потребують додаткового доказування.

Встановлено, що відповідач не зверталась до суду з позовом про виселення чи позбавлення позивача права користування житлом. Позивач постійно проживав уданій квартирі, до теперішнього часу зареєстрований в ній, ніколи не втрачав інтересу до житла. Наявність іншого житла, в якому на теперішній час може проживати позивач, судом не встановлена, відповідач не довела, що позивач забезпечений іншим житлом. Протиправна поведінка позивача відносно відповідача належними та допустимими доказами у судовому засіданні також не доведена.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача заборони чинити будь-які дії, направлені на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей і безперешкодному доступі до приміщення квартири та користуванні цими приміщеннями суд першої інстанції дійшов до висновку, про те що ці вимоги задоволенню не підлягають, адже усунення перешкод шляхом вселення є достатнім для відновлення порушених прав позивача.

На підставі цього суд обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позову та усунення перешкод у користуванні спірним житлом, оскільки вимога про вселення позивача відповідає положенням закону, а порушене право користування житловим приміщенням відновленню.

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови - 10 лютого 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак