Провадження № 22-ц/824/1184/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горши Анжели Олександрівни, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що йому належить на праві власності частки квартири АДРЕСА_1 . Згідно з договором іпотеки від 16.11.2010 дану квартиру ним було передано в іпотеку ОСОБА_2 .

Вказував, що йому стало відомо, що 30.09.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31662679 від 30.09.2016 року та зазначено власником квартири ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки від 24.02.2017 року № 81211841 підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки квартири від 16.11.2010, а підставою внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.09.2016 року.

Позивач зазначав, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. своїм рішенням №16681256 від 30.09.2016 року звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на квартиру іпотекодержателю з порушенням вимог Закону, а тому дане рішення є протиправним і підлягає скасуванню, а тому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31662679 від 30.09.2016 року (17:26:50), індексний номер: 31662679; визнати протиправними дії Державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. щодо внесення інформації в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 31662679 від 30.09.2016 року (17:26:50) та скасувати запис про право власності № 31662679; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ним письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того, вказував на неможливість звернення стягнення на квартиру в період дії мораторію, а відтак вважав, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. мав відмовити у державній реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру.

Від представника приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, вже судами встановлено, що державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру відбулася у відповідності до вимог закону, а відтак вказані обставини не підлягають доказуванню.

Бід представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що нею було надано державному реєстратору всі необхідні документи передбачені договором та законом, а відтак підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірну квартиру перейшло до відповідачки ОСОБА_2 у відповідності до порядку, визначеному постановою Кабінету міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" від 25.12.2015 року № 1127, тобто державний реєстратор, під час вчинення відповідних дій, діяв в межах норм чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,16 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за яким ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 грошові кошти, в розмірі 629 200,00 грн, що за курсом НБУ складало 78 650,00 дол. США.

На забезпечення виконання умов договору позики укладено договір іпотеки від 16 листопада 2010 року, за яким іпотекодавці ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Іпотекодержателем за цим договором є ОСОБА_2 .

Внаслідок невиконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А. О. для реєстрації у встановленому Законом України «Про іпотеку» порядку права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до свідоцтв від 10 серпня 2016 року, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровими № № 1369, 1370, 1371, відповідно до яких нотаріус посвідчила, що нею 14 травня 2015 року та 19 серпня 2016 року на адресу іпотекодавців направлені заяви-вимоги, в яких ОСОБА_2 повідомляла ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що у випадку несплати заборгованості за договором позики грошей, іпотекодержателем буде звернено стягнення наз іпотеку майно.

Ці заяви передані шляхом направлення поштових відправлень зі зворотними повідомленнями 15 травня 2015 року та 19 серпня 2016 року, які було повернуто 18 червня 2015 року та 26 вересня 2016 року відповідно у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Зазначені документи містили відомості про сплив 30 денного строку належного повідомлення іпотекодавців, оскільки згідно пункту 9 договору позики позичальник згоден з тим, що будь-яка кореспонденція має надсилатися на адресу його мешкання, вказану в цьому договорі, така кореспонденція вважається отриманою ним в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою.

30 вересня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. було посвідчено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Підставою для реєстрації права власності позивачки ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 стало невиконання боржником ОСОБА_1 своїх обов`язків за договором позики грошей.

На підставі статті 37 Закону України "Про іпотеку" та застереження передбаченого Договором Іпотеки, для реєстрації переходу права власності на Предмет іпотеки ОСОБА_2 були надані наступні документи:

Договір позики грошей, посвідчений 16.11.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровим №2787;

Договір іпотеки грошей, посвідчений 16.11.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровим №2788;

Свідоцтво про право власності на житло, видане 27.08.1998 року Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради;

Витяг про державну реєстрацію прав № 27955471, виданий 10.11.2010 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна;

Свідоцтво від 10 серпня 2016 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною Е.М., за реєстровим № 1370, згідно якого нотаріус посвідчила, що нею 14.05.2015 року заяву ОСОБА_2 , було передано ОСОБА_5 , що у випадку несплати заборгованості за Договором позики грошей, Іпотекодержателем буде звернено стягнення на передане в Іпотеку майно. Заява була передана шляхом направлення поштового лист зі зворотним повідомленням 15.05.2015 року, який було повернуто поштою 18.06.2015 року, у зв`язку з закінченням терміну зберігання;

Свідоцтво від 10.08.2016 року видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровим № 1369, згідно якого нотаріус посвідчила, що нею 14.05.2015 року заяву ОСОБА_2 , було передано ОСОБА_4 , що у випадку несплати заборгованості за Договором позики грошей, Іпотекодержателем буде звернено стягнення на передане в Іпотеку майно. Заява була передана шляхом направлення поштового листа зі зворотним повідомленням 15.05.2015 року, який було повернуто поштою 18.06.2015 року, у зв`язку з закінчення терміну зберігання;

Свідоцтво від 10.08.2016 року видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровим №1371, згідно якого нотаріус посвідчила, що нею 14.05.2015 року заяву ОСОБА_2 , було передано ОСОБА_1 , що у випадку несплати заборгованості за Договором позики грошей, Іпотекодержателем буде звернено стягнення на передене в Іпотеку майно. Заява була передана шляхом направлення поштового листа зі зворотним повідомленням 15.05.2015 року, який було повернуто поштою 18.06.2015 року у зв`язку з закінчення терміну зберігання;

заяву (вимогу) про необхідність повернення суми заборгованості, передану 19.08.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О., за реєстровим №308, в якій ОСОБА_2 , повідомляє ОСОБА_6 , що у випадку несплати заборгованості за Договором позики грошей, Іпотекодержателем буде звернено стягнення на передене в Іпотеку майно. Заява була передана шляхом направлення поштового листа зі зворотним повідомленням 19.08.2016 року, який було повернуто поштою 26.09.2016 року у зв`язку з закінчення терміну зберігання.

Зазначені документи містили відомості про сплив 30 денного строку належного повідомлення Іпотекодавців, оскільки згідно п.9 Договору позики Позичальник згоден з тим, що будь-яка кореспонденція має надсилатись на його на адресу його мешкання, вказану в цьому договорі.

Така кореспонденція вважається отриманою ним в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою. В той же час, Договір іпотеки містив вимогу про лише про обов`язковість направлення відповідних вимог та попередження про їх задоволення за рахунок предмета Іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до положень статті 46-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частина 1 ст. 9 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 9 ст. 15 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року, яке залишено в силі постановою Верховного суду від 27.01.2021 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та усунуто ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 дотрималась процедури звернення стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а також того, що відповідачами порушено її права як нового власника квартири, що є підставою для їх виселення зі спірної квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що з матеріалів справи вбачається, що нотаріусу для реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_1 , було надано всі необхідні документи передбачені Договором та Законом, які підтверджували наявність факту виконання умов правочину для реєстрації права власності, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про недотримання нотаріусом порядку реєстрації права власності відхиляються колегією суддів, як такі що суперечать матеріалам справи та не відповідають дійсності.

Посилання апелянта на поширення на спірні правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», також відхиляються колегією суддів, оскільки згідно п.1 договору позики ОСОБА_2 , передала ОСОБА_1 629 200 гривень, а в договорі відображено лише еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, крім того, ОСОБА_1 надав свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання умов кредитного договору, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на зазначені правовідносини.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: