Справа № 190/1505/22
Провадження №2/190/53/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

23 січня 2023 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Пронської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті П`ятихатки Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що вона є співвласником будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 та сестрою ОСОБА_5 . В данному будинку зареєстровані вона, її донька ОСОБА_6 та з 07.04.2011 року її колишній чоловік - ОСОБА_2 .. Шлюб між нею та відповідачем розірвано за рішенням П`ятихатськуого районного суду від 20.09.2022 року. З жовтня 2021 року і по теперішній час відповідач в будинку за данною адресою не проживає та не з`являється, комунальні платежі не сплачує, особистих речей в будинку відповідач не має, місце його проживання їй невідомо. Оскільки відповідач за вищевказаною адресою не проживає, виникають проблеми зі сплати надмірних комунальних послуг, які не надаються але нараховуються за них, чим об`єктивно порушують її права, а також реєстрація відповідача в її житловому будинку перешкоджає позивачу у праві розпорядження та користування ним.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином; надали заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, відзив на позов не подав.

Третя особа- ОСОБА_3 в судове засідання не явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Третя особа виконавчий комітет П`ятихатської міської об`єднаної територіальної громади Кам`янського району Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направили, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить справу розглядати без участі їхнього представника, заперечень по справі не має.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.08.2010 року, позивач є спадкоємцем на 16/75 частини житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_7 , у тому числі з урахуванням Ѕ частки від якої відмовилась дружина померлого (мати позивача) ОСОБА_4 . (а.с.14,16)

Згідно копії домової книги на буд. АДРЕСА_1 з 07.04.2011 року в буд. АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 . (а.с.18-19)

Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.11.2022 року співвласником будинку АДРЕСА_1 на 9/25 частки вказаного житлового будинку є ОСОБА_8 . (а.с.15)

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 25.12.2010 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та взяла прізвище чоловіка ОСОБА_10 . (а.с.12)

Згідно копії довідки №705 від 09.11.2022 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 виданої власнику (співвласнику) житлового приміщення/будинку ОСОБА_1 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с.13)

Згідно копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20.09.2022 року, - шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. Рішення набрало законної сили 21.10.2022 року. (а.с.20)

Згідно копії довідки щодо підтвердження фактичного місця проживання від 08.11.2022 року, - депутатом П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області Ісаєвою О.П. в присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджено, те, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з жовтня 2021 року. За данною адресою проживають ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_6 (а.с.17)

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_1 без поважної причини і у позивача виникли перешкоди в користуванні своїм майном.

Згідно ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

В свою чергу, відповідно до частин 1, 2 статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, слід відзначити, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Суд вважає, що аналогічні висновки можуть бути застосовані й при вирішенні питання про втрату особою права на житло, оскільки це також пов`язано із втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, а тому воно має бути оцінено на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

На переконання суду, права відповідача, в тому числі передбачені статтею 8 Конвенції, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, визнанням його таким, що втратив право користування вищевказаним житлом, не будуть порушені чи суттєво обмежені, втрата відповідачем права користування цим житлом не становитиме для нього надмірного тягаря, оскільки він тривалий час не проживає в спірному житлі, не виявляє до нього будь-якої заінтересованості та наміру в ньому проживати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 15, 16, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа. Виконавчий комітет П`ятихатська міська рада Дніпропетровської області, адреса місцезнаходження:52100, вул.Садова,буд.104 м.П`ятихатки Дніпропетровська область, Код .

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя П`ятихатського районного суду

Дніпропетровської області Ю.В.Кудрявцева