Справа № 2-2373/09
Провадження № 22-ц/4808/130/23
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря- Петріва Д.Б.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1

боржник ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області.,

розглянувши апеляційну скаргу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області

на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року, постановлену судом у складі судді Якимів Р.В.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області, ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження на виїзд за межі України, в обґрунтування якого зазначив, що 01 жовтня 2022 року при спробі перетину ним кордону України на прикордонному пункті пропуску «Устилуг» йому було повідомлено про існування обмеження на виїзд за межі України та на його вимогу надано копію ухвали суду, якою встановлено дане обмеження. Заявник зазначив, що дана ухвала була постановлена 19 квітня 2011 року в межах виконавчого провадження №2-2373/09 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про повернення боргу.

Вважає тимчасове обмеження на виїзд за межі України є заходом, який грубо порушує його права, тому посилаючись на ч. 5,6 ст. 441 ЦПК України просив суд постановити ухвалу, якою скасувати тимчасове обмеження щодо виїзду за кордон відносно нього.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволено. Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2 , яке було встановлено відповідно до ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.04.2011 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Фвано-Франківської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень ВП-спецрозділ на примусовому виконанні у міському відділі державної виконавчої служби Калуського міськрайонного у правління юстиції перебувало виконавче провадження №18268411 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2373 виданого 07.12.2009 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 доларів США та 120 гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення.

28.05.2014 року дане виконавче провадження було завершене на підставі п.2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999), у зв`язку із відсутністю у боржника майна.

Скаржник зазначив, що з метою отримання інформації про сплату боргу чи його відсутність представником Калузького відділу державної виконавчої служби у Калузькому районі Івано- Франківської області було подано клопотання про залучення до судовою розгляду стягувача по виконавчому провадженні №18268411 ОСОБА_1 , однак судом дане клопотання було відхилено.

Також вказав, що підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, встановлені відповідно до ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.04.2011 відсутні, тому як борг по виконавчому провадженні №18268411 та виконавчий збір відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» не оплачено, а дане виконавче провадження було повернуте без виконання у зв`язку із відсутністю майна у боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначив, що в суді скаржником не доведено факт ухилення від виконання обов`язку ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі скаржником підтверджено відсутність виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_2 про що було надано відповідну довідку під час розгляду заяви судом першої інстанції.

Вважає безпідставним посилання скаржника на Інструкцію з організації примусового виконання рішень в частині зняття тимчасового обмеження у виїзді за кордон в разі закінчення виконавчого провадження з перелічених у п. 4 розділу XIII даної Інструкції підстав, оскільки Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

У судовому засіданні представник Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи зазначені в ній.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

У судове засідання стягувач ОСОБА_1 не з`явився, на його адресу апеляційним судом надсилалася копія ухвали Івано-Франківського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження, копія апеляційної скарги, судова повістка повернулася із відміткою «адресат відсутній за адресою», враховуючи положення ч.8 ст.128 ЦПК України, колегія судді вважає, що стягував повідомлений про дату, місце та час судового засідання.

Відповідно до ч. 2ст.372ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З урахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести розгляд справи за відсутності стягувача, оскільки про місце, дату, час судового засідання він повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає приходить до наступного.

Відповідно до статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у виїзді за межі України, встановленого ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19 квітня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відсутні виконавчі провадження, де ОСОБА_2 є боржником.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.04.2011 подання державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта ОСОБА_2 задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду від 24.11.2009 року.

Підставою для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 слугувало те, що він був боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-2373/09 виданого на підставі рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Згідно довідки Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 14.10.2022 згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у Відділі відсутні виконавчі провадження, де ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є боржником.

З реєстру виконавчих проваджень, вбачається, що у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області перебував на примусовому виконанні виконавчий лист від 07 грудня 2009 року №2-2373, виданий Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області. 28 травня 2014 року вказаний виконавчий лист повернено стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника).

До апеляційної скарги скаржником не додано доказів звернення стягувачем виконавчого листа від 07 грудня 2009 року №2-2373 після 28 травня 2014 року.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) нині діючим Цивільним процесуальним кодексом України передбачені у Розділі VІ, норма статті 441 якого регулює тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України.

Так, відповідно до положень статті 441 ЦПК суд може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлені статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що виконавче провадження №18268411, в ході виконання якого за поданням державного виконавця було тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, завершено у 2014 році, виконавчий документ повернуто стягувачу 28 травня 2014 року та на примусовому виконанні з 28 травня 2014 року не перебуває.

За таких обставин, зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, що застосовується на стадії виконання судових рішень, а таке примусове виконання рішення не проводиться протягом більше семи років після завершення виконавчого провадження №18268411, то накладене судовим рішенням тимчасове обмеження у виконавчому провадженні, що завершене, обґрунтовано скасовано судом.

Сам по собі факт невиконання ухваленого судом у 2009 році рішення суду не є безумовною підставою для відмови у скасуванні встановленого судом за поданням державного виконавця обмеження, оскільки в даному випадку має місце те, що стягувач на протязі восьми років після повернення йому у 2014 році виконавчого документа більше не звертав виконавчий лист до виконання.

Колегія суддів вважає, що обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

Скаржником (державним виконавцем) не заявлено обґрунтованих доводів та не надано докази, що заборона виїзду з 19 квітня 2011 року є дієвою мірою завдяки якій буде повернення стягнення боргу, який би міг справедливо та виправдано обмежити права боржника задля забезпечення виконання судового рішення, при тому, що відсутнє виконавче провадження, виконавчий лист 28 травня 2014 року повернуто стягувачеві.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення. Не сплата боржником суми виконавчого збору не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Посилання скаржника на те, що суд розглянув заяву без участі стягувача, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 п.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення є те, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час, і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.6 ст.441 ЦПК України, суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засідання з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного виконавця (приватного) виконавця.

Як вбачається із матеріалів справи, заяву розглянуту за участю державного виконавця. Суд першої інстанції не повідомляв стягувача про розгляд вказаної заяви. Однак вказана обставина не призвела до порушенням прав скаржника, стягувач не оскаржує вказану ухвалу. Судом апеляційної інстанції на адресу стягувача направлялася копія апеляційної скарги та судові повістки повідомлення про дату, місце та час розгляду справи. З урахуванням вказаних обставин відсутні підстави для застосування ч.3 п.3 ст.376 ЦПК України.

Відповідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати відносяться за рахунок скаржника.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 09 лютого 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева