г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/16/23
Номер провадження 2/213/444/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/16/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що протягом з 05 лютого 1998 року працювала на підприємстві відповідача та здійснювала виробничі дії, пов`язані з фізичним перевантаженням та підпадала під дію шуму, де показники перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. 05.05.2015 року вона була звільнена за ст. 38 КЗпП України. Робота у шкідливих умовах праці за тривалий час трудових відносин з відповідачем негативно вплинула на її здоров`я та спричинила виникнення професійного захворювання: радикулопатія та нейросенсорна приглухуватість.

Відповідно до довідки МСЕК від 26.07.2022 їй встановлено ступінь стійкої втрати професійної працездатності - 55% з 11.07.2022 безстроково. Також з 11.07.2022 встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку з професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди. Змінився її спосіб та якість життя, постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття її не покращується, негативні зміни в її житті є незворотними. Вказує, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, їй заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просить стягнути з відповідача 368 500 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Представником відповідача надано відзив на позов, проти позову заперечує. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними. В обґрунтування заперечення зазначає, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, позивач свідомо приймала запропоновані їй умови праці, усвідомлювала можливість ушкодження її здоров`я, користувалась відповідними пільгами: скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі, правом на пільгове пенсійне забезпечення та дострокове призначення пенсії на пільгових умовах. З боку підприємства санітарно-побутове забезпечення відповідало вимогам нормативно-правових актів, працівники забезпечувались засобами індивідуального та колективного захисту. Вказує, що хронічні хвороби мають довготривалий повільний процес. Вважає, що позивач під час проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів умисно приховувала факт хронічної хвороби, жодних скарг не заявляла. Позивач звільнилась з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я.

Додані позивачем копія довідки МСЕК від 26.07.2022 та медичний висновок ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 11.12.2014 викликає у відповідача сумніви. Вважає, що надані позивачем докази не підтверджують факт спричинення їй моральної шкоди та перенесених нею моральних страждань.

Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилось у причинному зав`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні

На думку відповідача, зазначена позивачем сума моральної шкоди є значно завищеною та необґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також вважає, що у разі стягнення з відповідача моральної школи слід застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Позивачем надано відповідь на відзив, наполягають на задоволенні позовних вимог, які вважають обґрунтованими, а факт наявності моральної шкоди - доведеним.

05 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Позивач з 05 лютого 1998 року працювала на підприємстві відповідача на рудозбагачувальній фабриці №1 сепараторником. 05 травня 2015 року її звільнено за ст. 38 КЗпП, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 від 18.05.2010, загальна оцінка умов праці 3.4 (шкідливий 4 ст.).

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 лютого 2015 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача: радикулопатія попереко-крижова (L.5, S1), переважно справа з вираженим порушенням біомеханіки хребта, больовим та м`язо-тонічним синдромами, остеоартрозом і пері артрозом колінних суглобів (ПФС першого ст.). Нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірно вираженим зниженням слуху) (Н90.3).

Захворювання виявлено під час медичного огляду в поліклініці №4 ТОВ «МЕДИКОМ», остаточний діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 11.12.2014, що також підтверджується доданим позивачем копією медичного висновку від 11.12.2014, протокол ЛЕК №2049.

Відповідно до Акту загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 32 роки 7 міс., з яких за професією, в цеху, в умовах впливу шкідливих факторів - 16 років 11 місяців.

Як видно з пунктів 16, 17 Акту, професійне захворювання позивача виникло через те, що працюючи з 05.02.1998 року сепараторником рудозбагачувальної фабрики №1 ПАТ «ІнГЗК» здійснювала виробничі дії, пов`язані з фізичним перевантаженням та підпадала під дію шуму, де показники перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Причинами виникнення хронічного професійного захворювання визнано: незручна робоча поза, перевищення показників нахилів тулуба та маси вантажу, що підіймається і переміщується; перевищення статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу; виробничий шум: 88-94 дБА при ГДР 80 дБА.

З метою ліквідації та запобігання виникненню хронічних професійних захворювань запропоновано генеральному директоуа АТ «ІнГЗК» вжити певних заходів. Осіб, які порушили законодавство про охорону праці не встановлено через тривалу роботу позивача та зміну керівництва структурного підрозділу та підприємства.

Із довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №060492 видно, що 26.07.202 року ОСОБА_1 пройшла повторний огляд, за результатами якого їй встановлено 55% втрати професійної працездатності: 30 % по радикулопатії, 25% по туговухості, та встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Довідкою до акту огляду МСЕК, серії 12 ААВ №130435 підтверджується, що з 11.07.2022 року позивачу встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню безстроково.

Із виписок із амбулаторної карти хворого, виписних епікризів, виписок з історії хвороби, виписок із медичних карт стаціонарного хворого видно, що ОСОБА_1 неодноразово, періодично, протягом 2014 2022 років знаходилась на стаціонарних та амбулаторних лікуваннях у зв`язку із скаргами на постійний тупий ниючий біль вздовж хребта. Переважно в шийному та попереко-крижовому відділах, який посилюється при незначному фізичному навантаженні, перебуванні тривалий час в фіксованій позі та вертикальному положенні, зниження слуху, шум у вухах.

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у неї стійкої втрати професійної працездатності, встановленої безстроково з 26.07.2022 року 55% та 3 групи інвалідності. Довідка МСЕК серії 12 ААА №060492 є належним та допустимим доказом встановлення позивачу ступеню втрати професійної працездатності, виправлення слова з «первинного» на «повторний» огляд належним чином оговорено та завірено печаткою МСЕКа. Тому заперечення відповідача щодо її неналежності не приймаються до уваги.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач знала про шкідливі умови праці погодилася з ними та тривалий час продовжувала працювати в шкідливих умовах праці, що стало причиною виникнення у неї професійного захворювання, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Відповідач визнає факт наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх негативний вплив, що видно із акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та окремої думки начальника відділу охорони праці ПАТ «ІнГЗК» В.І. Максименко. Відсутність встановлених осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вказує на відсутність вини підприємства відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особi незаконными діями або бездіяльністю інших oci6. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв' язку з ушкодженням здоров' я, у порушенні нормальних життевих зв' язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Наданими позивачем виписками з медичних карт та епікризами підтверджується, що після складення акту розслідування причин виникнення професійного захворювання стан здоров`я позивача не покращився, вона відчуває біль та змушена періодично лікуватися у зв`язку з негативними проявами професійного захворювання. Вказані докази є належними та допустимими.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПРАТ «ІНГЗК», яким було допущено перевищення показників важкості праці, рівня виробничого шуму, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство відповідач, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Iталії») i в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ вiд 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст . 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі i застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв i тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу з 26.07.2022 року 55 % ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третьої групи інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємствівідповідача, яка склала 16 років 11 місяців.

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 180 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку з доходів фізичних осіб суд зазначає таке.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 180 000 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 188500 гривень слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, останній підлягає стягненню з відповідача.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, а суд вирішив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 180 000 грн, тому підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1% від задоволеної частини позову, що становить 1800,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог в розмірі 188500 гривень - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ,.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064, .

Повне судове рішення складено 01 березня 2023 року.

Суддя В.В. Мазуренко