Справа №760/2542/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

за участю секретаря - Федоренко Д.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 вересня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №1236, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом було порушено вимоги ст.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.ст.257, 258 ЦК України, а саме: з дня виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки. Також, посилався на те, що нотаріус провела стягнення за період коли боргу не існувало та на порушення при вчиненні виконавчого напису п.3.1. ст.16 Порядку щодо безспірності заборгованості. Зазначив, що з 2010 року між сторонами тривали судові спори, в тому числі і щодо суми боргу позичальниці перед банком. Вказував на те, що нотаріусом також порушено п.п.2.3., 3.5 ст.16 Порядку щодо неотримання боржницею від відповідача вимог про усунення порушень кредитного договору. Іпотекодержатель вже скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки і визначив спосіб задоволення вимог при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким було 16.10.2015 року ухвалено рішення Солом`янським районним судом м. Києва, яким визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою про відкриття провадження від 28 січня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначене підготовче судове засідання на 22 травня 2019 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року було задоволено заяву представника позивача ОСОБА_4 та зупинено стягнення (номер виконавчого провадження 57970806) на підставі виконавчого напису, вчиненого 03 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, та зареєстрованого в реєстрі за номером 1236, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач надав суду 02.05.2019 відзив на позов у якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №172КМ_В від 24.01.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 470000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.01.2018 року. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та також інших витрат. В порушення норм ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1048, 1054 ЦК України та умов договору, позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту й не сплатив проценти за користування кредитним лімітом, що підтверджується розрахунком боргу, який наявний в матеріалах справи та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.05.2015 року по справі №760/9199/14-ц. Також, зазначив, що безспірність вимог відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Кабінетом Міністрів України - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності вказаних вище правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, а саме: кредитний договір №172КМ_В від 24.01.2008 року, договір іпотеки від 24.01.2008 року, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в якому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо видачі готівки та погашення заборгованості, копію письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, тож підстав вважати дії нотаріуса не законними не має. Щодо строку вчинення виконавчого напису посилався на ст.88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1. гл. 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22.02.2012 року. Зазначив, що заборгованість за договором виникла 16.10.2008 року, позивачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитним договором, останній платіж був здійснений 31.03.2010 року, а 16.10.2015 року було постановлено рішення суду по справі №760/9199/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.8. кредитного договору сторони погодили п`ятирічний строк позовної давності. Виконавчий напис було вчинено 03.09.2018 року й стягнуто заборгованість по 17.07.2018 року. З врахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, звернення відповідачем з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та з врахуванням погодження сторонами правочину більшого строку позовної давності відповідачем на його думку було правомірно заявлено стягнення заборгованості, а нотаріусом правомірно та в межах встановлених строків вчинено виконавчий напис. У зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, справу просив розглянути за відсутності представника відповідача по справі.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна 27.05.2019 надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що про будь - які спори, суперечки, зміни та доповнення до кредитного договору, винесені з приводу цього судові та інші рішення, злочини, що впливають на відносини кредитора і боржника, кредитор йому не повідомляв, а присутність боржника під час вчинення виконавчого напису не передбачена чинним законодавством. Також, посилалась на ст.88 Закону України «Про нотаріат» з зазначенням, що «безспірність» в розумінні зазначених положень чинного законодавства України, є не доведеність боргу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при цьому презумується наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Кабінетом Міністрів України - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. З приводу дотримання строків стягнення посилалась на ст.ст. 253 509, 526, 530, 610, 612 ЦК України та зазначила, що позивачем не було надано жодних доказів порушення порядку вчинення нотаріальних дій. Просила суд ухвалити по справі законне і справедливе рішення з врахуванням наданих пояснень, розгляд справи просила здійснити без її участі.

Ухвалою суду від 12.11.2019 року було залучено до розгляду справи у якості третьої особи ОСОБА_3 , закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засідання підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 надала суду заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги позивача просила задовольнити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 надала суду заяву у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги просила задовольнити.

Третя особа приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович своїм процесуальним правом на надання пояснень щодо позову не скористався, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, дійшов наступних висновків.

24 січня 2008 року між АБ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (як позичальником) було укладено кредитний договір №172КМ_В, відповідно до п.1.1. якого, у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у межах суми, зазначеної в п.1.2. договору, на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно із цим договором в повному обсязі.

Згідно п.п.1.2. - 1.3. кредитного договору, сума кредиту: 470000,00грн., строк повернення кредиту, відсотків і винагороди - відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1), але не пізніше 15 січня 2018 року. Відповідно до п.1.4. кредитного договору, кредит надається для купівлі нежитлового приміщення. Як вбачається з п.п.2.2.2. - 2.2.4. та п.п.4.1.-4.6. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати сплату відсотків у розмірі 19% річних та інші платежі за графіком погашення кредиту, який є додатком №1 до договору.

24 січня 2008 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (іпотекодавці за договором) та АТ КБ «ПриватБанком (іпотекодержатель за договором) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О., зареєстровано в реєстрі за №613, відповідно до п.1.1. якого іпотекодавцями в забезпечення виконання ОСОБА_1 (як позичальником) за кредитним договором №172КМ_В від 24.01.2008 року зобов`язань перед іпотекодержателем було надано в іпотеку іпотекодержателю двохкімнатну квартиру загальною площею 45,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.16.8.1. іпотечного договору, іпотекодержатель має право: звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого - небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно до п.22 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.16.8.1., 16.8.2., 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року по справі №760/9199/14-ц було частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , яка на підставі свідоцтва про право власності на житло ЖЕУ-2 Південно - західної залізниці згідно з розпорядженням від 10 січня 1998 року №1967, зареєстрована на праві власності в рівних частинах за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , спадкоємцями за законом якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором від 24.01.2008 року №172КМ_В в сумі 1 592 319,76 грн. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації визначено встановити за згодою іпотекодавця і іпотекодержателя або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В задоволенні інших вимог відмовлено. Відповідно до ст.217 ЦПК України відстрочено виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року, апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва змінено шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини рішення відстрочення виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть від 08.01.2013 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.02.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з заявою про зміну способу виконання рішення до Солом`янського районного суду м. Києва, якою просив встановити наступний спосіб виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року по справі №760/9199/14-ц: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №172КМ_В від 16.05.2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк,: звернути стягнення на квартиру загальною площею 45,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реалізації вказаного предмету іпотеки з проведенням прилюдних торгів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.04.2018 року по справі №760/9199/14-ц в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про зміну способу виконання рішення суду було відмовлено.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , наявна заборона на нерухоме майно, зареєстровано 24.01.2008 року реєстратором приватний нотаріус Лисенко О.О., підстава обтяження договір іпотеки, 612, 24.01.2008, Лисенко О.О. приватний нотаріус КМНО.

03 вересня 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю Ситник К.В. звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з заявою якою просила вчинити виконавчий напис на копії договору іпотеки №б/н, посвідченого 24.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О. за реєстровим №612 в рахунок стягнення заборгованості позичальника за кредитним договором №172КМ_В від 24.01.2008 року в сумі 3 546787,42грн., строк за який провадиться стягнення з 24.01.2008 року по 17.07.2018 рік.

До зазначеної заяви додані, зокрема: письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №172КМ_В від 24.01.2008 року на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , квитанції Укрпошта від 01.08.2018 року з приводу відправлення «Головань», описи вкладення до листів, письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №172КМ_В від 24.01.2008 року ОСОБА_1 , квитанція Укрпошти щодо відправлення «Бизова», опис вкладення до листа, копія договору іпотеки від 24.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О., зареєстровано в реєстрі за №613, копія кредитного договору №172КМ_В від 24.01.2008 року та додаток №1 до нього, виписка з рахунка боржника ОСОБА_1 станом на 17.07.2018 року.

03 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис № 1236, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які є майновим поручителем ОСОБА_1 за її кредитними зобов`язаннями за кредитним договором №172КМ_В, укладеним між ними та ЗАТ КБ «Приватбанк» 24.01.2008 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропоную задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», у розмірі: заборгованість за кредитом - 446 101,70грн., заборгованість за відсотками - 1 518 140,74грн., комісія - 15 518,10 грн., пеня - 1 398 132,24 грн., штраф - 168 894,64 грн., що всього становить 3 546 787,42 грн. Строк за який провадиться стягнення - десять років п`ять місяців двадцять три дні, а саме з 24.01.2008 року по 17.07.2018 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною першою, четвертою ст.33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією (п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає стягненню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документів, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19.

Підставами даного позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є наступні: відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; не направлення стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушення виконання зобов`язання; а також відсутність доказів отримання позивачем такої вимоги; відсутність факту безспірності заборгованості боржника.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідченому договорі, що передбачає сплату грошових сум, подаються:а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;строк, за який має провадитися стягнення;інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості, та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 127/7932/17, провадження № 61-27853 св18).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 19 березня 2021 року, справа № 750/3781/20, провадження № 61-14943св20).

Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку.

Згідно правової позиції Верховного суду, висловленій в постанові по справі №750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Відповідачем та третьою особою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин щодо наявності між сторонами спору щодо розміру заборгованості надано до суду не було.

Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу, строк за який провадиться стягнення з 24.01.2008 року по 17.07.2018 року, при цьому, загальна сума заборгованості включає в себе, зокрема, заборгованість за відсотками в сумі 1 518 140,74грн.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно п.1.3. кредитного договору №172 КМ_В від 24.01.2008 року термін повернення кредиту встановлений до 15 січня 2018 року, однак, відповідач 05.05.2014 року звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав за кредитним договором, тож право нарахування процентів за договором з цього моменту є припиненим.

Таким чином, нарахування процентів здійснено відповідачем після закінчення строку дії договору, що суперечить вимогам чинного законодавства України, а сума заборгованості зазначена у виконавчому написі не може вважатись безспірною, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Суд також нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи не містять доказів вручення боржнику та майновому поручителю вимоги про повернення заборгованості за договором позики, вимога спадкоємцю померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 не надсилалась, а нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання листа-вимоги, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, відповідачем не доведено належне повідомлення боржника щодо існуючої заборгованості, відсутні докази безспірності заборгованості, таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням процедури, визначеної законодавством, і такий виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, аналізі положень законодавства України та приймаючи до уваги те, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1152,60 грн.

Керуючись статтями 15, 16, 18 ЦК України, статтями 1, 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 вересня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №1236, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1152,60грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.