Справа № 146/1717/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

вимоги позивача: про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів

представник позивач: адвокат Дунаєв І.Б.

представник відповідачки: адвокат Чудак В.Д.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

29 грудня 2022 року до Томашпільського районного суду Вінницької області з цією позовною заявою, посилаючись на ст. 180-183 СК України, звернувся ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , в якій просить припинити з 29 грудня 2022 року стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року у справі № 146/1095/21. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 29 грудня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Даний позов обґрунтовано наступним.

14 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 одружився з відповідачкою ОСОБА_1 .

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Томашпільського районного суду від 2 листопада 2021 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10 серпня 2021 року.

Однак, в січні 2022 року відповідачка разом з дітьми знову повернулася до позивача проживати однією сімє`ю, до належної позивачу квартири де сторони проживали до грудня 2022 року.

Також позивач вказує, що в грудні 2022 року відповідачка зібравши свої речі, залишила місце свого проживання в АДРЕСА_1 . Неповнолітні діти залишилися проживати з позивачем та перебувають на його повному утриманні у зв`язку з чим наявність рішення суду про стягнення аліментів з нього на утримання дітей, які проживають разом з ним є таким, що порушує його права.

Крім того відповідачка, як така, що проживає окремо від дітей зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

В зв`язку з вказаним позивач ОСОБА_1 звернувся до суду та просить ухвалити рішення про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання дітей та про стягнення аліментів з відповідачки.

7 березня 2023 року представником відповідачки адвокатом Чудаком В.Д. направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, я якому зазначено, що позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів визнає і проти задоволення позову в цій частині не заперечує. Щодо вимог про стягнення аліментів, відповідачка зазначає, що в грудні 2022 року через фінансові труднощі сім`ї, за взаємною домовленістю з позивачем, вона вимушена була залишити дітей із батьком та виїхати на заробітки за кордон. Між сторонами була досягнута домовленість, що вона буде передавати гроші із-за кордону, щоб допомагати ОСОБА_1 забезпечувати дітей всім необхідним. У зв`язку з тим, що відповідачка не має наміру ухилятися від виконання своїх материнських обов`язків і бажає добровільно надавати дітям фінансову допомогу, тому просить у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї аліментів відмовити.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, справу призначено до розгляду на 14 лютого 2023 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 лютого 2023 року розгляд справи відкладено на 23 лютого 2023 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 лютого 2023 року розгляд справи відкладено на 21 березня 2023 року.

7 березня 2023 року представником відповідачки адвокатом Чудаком В.Д. направлено на адресу суду відзив на позовну заяву.

Доводи учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дунаєв І.Б. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити за обставин викладених в позові.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Чудак В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги про припинення стягнення аліментів визнав, щодо вимог про стягнення аліментів, зазначив, що грудні 2022 року через фінансові труднощі сім`ї, за взаємною домовленістю з позивачем, ОСОБА_1 вимушена була залишити дітей із батьком та виїхати на заробітки за кордон. Між сторонами була досягнута домовленість, що вона буде передавати гроші із-за кордону, щоб допомагати ОСОБА_1 забезпечувати дітей всім необхідним. Тому відповідачка не має наміру ухилятися від виконання своїх материнських обов`язків і бажає добровільно надавати дітям фінансову допомогу, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що 14 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

У сторін від спільного проживання народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно рішення Томашпільського районного суду від 2 листопада 2021 року у цивільній справі № 146/1095/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, вирішено - стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10 серпня 2021 року.

Згідно довідки Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 2091 від 28.12.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає в АДРЕСА_3 , до складу його сім`ї входить : дружина ОСОБА_1 , 1997 року народження, донька ОСОБА_3 , 2016 року народження та син ОСОБА_4 , 2018 року народження.

Згідно довідки Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 119 від 08.02.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає в АДРЕСА_4 , до складу його сім`ї входить: донька ОСОБА_3 , 2016 року народження та син ОСОБА_4 , 2018 року народження. Діти проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні.

Відповідно до довідки виданої Філією «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика», ОСОБА_1 постійно працює з 5 березня 2020 року на посаді підсобний робітник Філія «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» м. Ладижин Вінницька область і його дохід з липня 2022 року по грудень 2022 року становить 144462,15 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають зі своїм батьком ОСОБА_1 та перебувають на його утриманні.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному законі сутті цієї норми не змінює.

Звільнення від сплати аліментів є одним із способів припинення аліментного обов`язку.

Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст.141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачкою, неповнолітні діти проживають з батьком - позивачем по справі та знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Будь-яких доказів в спростування цих обставин матеріали справи не містять. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, визнання відповідачкою позову в частині припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які стягуються на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також слід зазначити, що припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 29.12.2022 року.

Крім того, позивач звернувся до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо участі того з батьків, що проживає окремо від дітей в їх утриманні шляхом стягнення аліментів. Вказані правовідносини регулюються ст. ст., 180-182 Сімейного кодексу України (далі СК України), за змістом яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у випадку не досягнення домовленості щодо участі в утриманні дитини, рішенням суду з того з батьків, який проживає окремо може бути стягнуто кошти на утримання дитини (аліменти) в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином ОСОБА_1 зобов`язана утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Позивач в позові зазначає, що домовленості з відповідачкою ОСОБА_1 про добровільну сплату аліментів не досягнуто, коштів на утримання дітей відповідачка не надає.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року).

З огляду на вказані норми, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Цей обов`язок є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, зважаючи на обов`язок матері утримувати дітей та враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог і вважає достатнім стягувати із відповідачки аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позовну заяву ОСОБА_1 пред`явлено ним до суду 29 грудня 2022 року. Тобто саме з цієї дати суд присуджує аліменти.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень за вимогу про припинення стягнення аліментів, а тому враховуючи вимоги ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 гривень, з відповідачки ОСОБА_1 стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 гривень.

Окрім того, згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, якщо станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривень, тому ставка судового збору в даній справі становитиме 992,40 гривень.

Таким чином з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави 992,40 гривень судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись статями 179, 180, 182, 191, 192, 197, 199, 200 СК України, статями 4, 13, 76, 81, 141, 206, 263-265, 273, 279, 263, 430, ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів, задовольнити.

Припинити з 29 грудня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року у справі № 146/1095/21.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 29 грудня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати що складаються із 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого за квитанцією № 20 від 16.01.2023 року судового збору, а саме в сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 20 червня 2012 року Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України у Одеській області, адреса: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2023 року.

Суддя: О. В. Пилипчук