Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Проценко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь:

- неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом, виданим Драбівським районним судом Черкаської області у справі № 692/79/15-ц від 27 січня 2015 року, станом на 23 листопада 2022 року в сумі 175 118 грн 96 коп.;

- понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 квітня 2012 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 231. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. У подальшому, рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви, тобто з 20 січня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вказаним рішенням суду стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на її утримання грошові кошти в сумі 150 грн 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року залишено без змін. Не зважаючи на це, відповідач, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, яка за період із січня 2015 року до листопада 2022 року складає 175 118 грн 96 коп. При цьому, позивач звертає увагу суд на те, що наразі вона сама утримує сина, в той час як відповідач навмисно не виконує батьківські обов`язки. За розрахунком позивача, загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів у період з 20 січня 2015 року до 23 листопада 2022 року складає 1 839 323 грн 60 коп., однак, оскільки сума заборгованості по сплаті аліментів становить 175 118 грн 96 коп., то загальний розмір пені за невиконання аліментних зобов`язань, який підлягає стягненню з відповідача, виходячи з положень частини першої статті 196 СК України, вона вважає необхідним зменшити до суми заборгованості.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 02 грудня 2022 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 22 грудня 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 29-31/.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання.

22 грудня 2022 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, проведення розгляду справи було відкладено до 24 січня 2023 року.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, що призначений на 24 січня 2023 року.

Зокрема, відповідачу було направлено копію ухвали суду від 02 грудня 2022 року разом із повідомленням про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження 24 січня 2023 року, копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів за місцем його реєстрації /а.с. 43,45,46/. Крім того, про відкриття провадження, дату розгляду справи та можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками у приміщенні суду відповідача було додатково повідомлено телефонограмою та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у порядку, визначеному частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України /а.с. 40,42/.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а тому, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався.

Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 квітня 2012 року, що засвідчується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 квітня 2012 року /а.с. 12/.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01 серпня 2012 року /а.с. 11/.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 13/.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви, тобто з 20 січня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання грошові кошти в сумі 150 грн 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку /а.с. 16/.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку залишено без змін /а.с. 14-15/.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у АСВП № 48479908, виданого старшим державним виконавцем Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фесенко Ю.М., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за три роки та станом на 31 жовтня 2022 року складає 175 118 грн 96 коп. /а.с. 17-18/.

Згідно з наданим позивачем розрахунком пені за несвоєчасне виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання за аліментними платежами, загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів у період з 20 січня 2015 року до 23 листопада 2022 року складає 1 839 323 грн 60 коп. /а.с. 4-6/.

Виходячи з положень частини першої статті 196 СК України, позивач вважає необхідним зменшити загальний розмір пені за невиконання аліментних зобов`язань до суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами першою та другою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У матеріалах справи відсутні відомості про застосування до відповідача заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", жодних посилань на розмір штрафу чи виконавчого збору в розрахунку заборгованості не міститься.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 листопада 2022 року в справі № 754/4461/21 (провадження № 61-5660св22)

Як уже зазначалося, відповідач у справі ОСОБА_2 на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року має сплачувати на користь позивача у справі ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісячно, починаючи з 20 січня 2015 року до досягнення дитиною повноліття /а.с. 16/.

Суд визнає достовірними відомості щодо сплати відповідачем аліментів, які наведені у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у АСВП № 48479908, складеному старшим державним виконавцем Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Фесенко Ю.М. /а.с. 17-18/, що не спростований відповідачем.

Зі змісту даного розрахунку слідує, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження відповідачем за період з лютого 2015 року до квітня 2015 року та у червні 2015 року сплачено аліменти у загальному розмірі 1 550 грн 00 коп.; із червня 2016 року до грудня 2016 року у загальному розмірі 3 100 грн 00 коп.; із січня 2017 року до квітня 2017 року у загальному розмірі 1 200 грн 00 коп.; а у вересні 2019 року в розмірі 2 100 грн 00 коп.

Таким чином, у період з січня 2015 року за відповідачем утворилася заборгованість у зв`язку з неповною сплатою аліментів, яка станом на 31 жовтня 2022 року складає 175 118 грн 96 коп.

На думку суду, вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду може мати місце тоді, коли особа не сплачує аліменти умисно, хоча має можливість їх сплачувати, або ж коли особа не сплачує аліменти внаслідок своєї недбалості, недисциплінованості, відсутності бажання працевлаштуватися, невжиття заходів для отримання доходу, який дозволяє сплачувати аліменти. В будь-якому випадку, винна поведінка особи у невиплаті аліментів за рішенням суду може наступати не раніше дня ухвалення такого рішення, якщо воно звернуте до негайного виконання.

У даному випадку судом встановлено, що відповідач є чоловіком працездатного віку.

При цьому, ОСОБА_2 не було надано доказів того, що він здійснював спроби офіційно працевлаштуватися або отримати кредит чи позику з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів, а також не було надано доказів наявності у нього інших дітей чи утриманців у період з 27 січня 2015 року.

З урахуванням наведеного, суд вважає встановленою вину відповідача у неповному та несвоєчасному виконанні рішення суду про стягнення аліментів, що останнім не спростовано. Незалежних від відповідача обставин, у результаті яких виникла дана заборгованість, судом не виявлено.

Відтак, позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Перевіряючи правильність розрахунків позивача та обчислюючи розмір неустойки за несплату аліментів, суд виходить із розміру заборгованості зі сплати аліментів, який визначений державним виконавцем у розрахунку заборгованості та станом на 31 жовтня 2022 року складає 175 118 грн 96 коп. /а.с.17-18/.

Вказаний розмір заборгованості не спростований відповідачем та існував на час звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком пені за несвоєчасне виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання за аліментними платежами, загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів у період з 20 січня 2015 року до 23 листопада 2022 року складає 1 839 323 грн 60 коп. /а.с. 4-6/.

Її розмір обчислено з урахуванням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Як зазначено вище, зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів слідує, що відповідачем були здійснені часткові платежі за наявності заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, що необхідно враховувати при визначенні розміру неустойки.

Водночас, суд зважає на те, що згідно із чинною редакцією частини першої статті 196 СК України пеня за несвоєчасну сплату аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості.

На думку суду, це правило хоча і виникло з 08 липня 2017 року, проте згідно з нормами частини першої статті 58 Конституції України підлягає застосуванню до спірних правовідносин з часу настання вини відповідача у невиконанні рішення суду, адже попередня редакція частини першої статті 196 СК України, що не передбачала обмеження розміру пені 100 % заборгованості, запроваджувала більш жорстку цивільну відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів.

У даному випадку загальний розмір пені за несплату аліментів у період з січня 2015 року (час виникнення заборгованості по аліментах) до 23 листопада 2022 року (дата звернення позивача з даним позовом до суду) буде перевищувати суму заборгованості зі сплати аліментів. Це пояснюється тим, що період прострочки по кожному із аліментних платежів до часу подання позову до суду перевищує 100 днів. Відповідно, сума пені перевищуватиме 100 відсотків від суми заборгованості, оскільки уже через 100 днів прострочення кожного щомісячного платежу сума пені досягає стовідсоткової граничної межі від суми заборгованості (по 1 відсотку на день). Відтак, немає необхідності наводити детальні розрахунки заборгованості.

Отже, розмір неустойки (пені), яку можливо стягнути з відповідача на користь позивача за прострочення сплати аліментів, що мали бути сплачені за вищевказаним виконавчим провадженням, не може перевищувати загального розміру заборгованості зі сплати аліментів та досягає розміру позовних вимог у сумі 175 118 грн 96 коп.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

На сьогодні відповідач не надав суду доказів того, що його сімейний чи матеріальний стан унеможливлював сплату аліментів, а тому підстави для зменшення розміру пені відсутні.

Врахувавши вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зваживши на те, що позивач відповідно до вимог ст.ст. 12-13, 77-78, 80, 81 ЦПК України довела належними і допустимими доказами умисне ухилення відповідача від примусового виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заявлена нею до стягнення неустойка (пеня) не перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, що узгоджується з вимогами частини першої статті 196 СК України, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 175 118 грн 96 коп.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5 000 грн 00 коп.

На підтвердження витрат позивача на правову допомогу суду надано копію Договору про надання правової допомоги № 71 від 16 листопада 2022 року /а.с. 19/, Додатковий договір від 23 листопада 2022 року /а.с. 20/, Акт № 35 від 23 листопада 2022 року прийому наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 71 від 16 листопада 2022 року /а.с. 21/, а також квитанцію № 35 від 23 листопада 2022 року на суму 5 000 грн 00 коп. /а.с. 22/.

Так, з копії Договору про надання правової допомоги № 71 від 16 листопада 2022 року /а.с. 19/ вбачається, що він укладений між адвокатом Манзар Т.В. та позивачем у справі ОСОБА_1 .

З Додаткового договору від 23 листопада 2022 року /а.с. 20/ встановлено, що вартість наданих юридичних послуг по Договору про надання правової допомоги № 71 від 16 листопада 2022 року складає 5 000 грн 00 коп. і вони сплачуються клієнтом адвокату у момент підписання даного Договору.

Відповідно до Акту № 35 від 23 листопада 2022 року прийому наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 71 від 16 листопада 2022 року /а.с. 21/, позивач отримала такі юридичні послуги:

- правова консультація, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та розрахунку пені;

- на надання вказаних юридичних послуг адвокат витратила 2 години 30 хвилин, з яких: на надання юридичної консультації 20 хвилин, на ознайомлення з матеріалами справи 10 хвилин, на підготовку позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та розрахунку пені 2 години;

- розмір гонорару адвоката, погоджений сторонами за 1 годину роботи, становить 2 000 грн 00 коп., а всього за 2 години 30 хвилин роботи складає 5000 грн 00 коп.

Відповідно до квитанції № 35 від 23 листопада 2022 року /а.с. 22/ вказаний розмір правової допомоги було оплачено позивачем у повному обсязі.

За змістом частин першої та шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Як вбачається із попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді, наведеного у позовній заяві, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 5 000 грн /а.с. 3/.

Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано позивачем у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

При цьому, суд зауважує, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 640/18402/19.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_1 послуг адвоката та понесення нею витрат на правову допомогу.

Відтак, суд вважає, що вимога про стягнення із відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17.

Отже, у порядку частини шостої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 751 грн 19 коп.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за виконавчим листом, виданим 27 січня 2015 року Драбівським районним судом Черкаської області у справі № 692/79/15-ц, станом на 23 листопада 2022 року, в сумі 175 118 грн (сто сімдесят п`ять тисяч сто вісімнадцять) гривень 96 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування витрат на правову допомогу суму в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 751 (одна тисяча сімсот п`ятдесят одна) гривня 19 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя: Т. А. Миколаєнко