ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2023 року

м. Харків

справа № 632/856/15

провадження № 22-ц/818/395/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

боржник ОСОБА_2

заінтересована особа Первомайський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , заінтересована особа - Первомайський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дублікату виконавчого листа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видачу дубліката виконавчого листа.

Ухвалою Первомайського районного суду Харківської області від 21 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та видати їй дублікат виконавчого листа і поновити строк для пред`явлення його до виконання.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; неповне з`ясування обставин справи, зазначає, що 25 лютого 2016 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області їй було видано виконавчий лист № 632/856/15-ц, який нею був пред`явлений до виконання до Первомайського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків). Оскільки рішення суду не було виконано, то вона в жовтні 2022 року звернулася до виконавчої служби, щоб з`ясувати вказане питання. Від державного виконавця їй стало відомо про те, що 25.05.2016 року їй було повернуто виконавчий лист на підставі п. 2 ч .1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», що підтверджується наданою довідкою №28 від 13.10.2022 року. Однак виконавчий лист та постанову державного виконавця про завершення виконавчого провадження вона не отримувала і не знала про те, що виконавчий лист був повернутий. У матеріалах виконавчого провадження відсутні поштове повідомлення, яке б підтвердило той факт, що їй було направлено виконавчий лист за адресою мешкання і вона його отримала. Таким чином, оригінал виконавчого листа було втрачено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засідання ним була досліджена цивільна справа №632/1158/18, провадження №2/632/552/18, де заявниця у порядку позовного провадження звернулася 13.06.2018 року до суду із позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, яка була залишена без розгляду на підставі ухвали суду від 08.10.2018 року, підставою чого стала заява ОСОБА_1 від 08.10.2018 року про залишення її позову без розгляду за власними причинами. Таким чином, судом встановлено, що заявниця вільно користувалася послугами суду, могла чітко визначити, коли саме їй потрібні надходили відповідні, зокрема, аліментні, платежі, однак у період з 01.09.2017 року до 03.10.2021 року жодним чином примусовим виконанням виконавчого листа по даній справі не цікавилася, що унеможливлює для суду поновлення їй строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. При цьому її листи на ім`я начальника заінтересованої особи від 2017, 2019 та 2021 роках, на які не було відповіді, дозволяли заявниці вільно, в разі потреби у порядку оскарження дій державних виконавців, подати відповідну скаргу до суду, однак цього за весь час виконання вона не зробила без пояснень причин таких дій. Не знання закону в цій частині не звільняє заявницю від її обов`язку слідкувати за станом виконавчого провадження, яким вона в дійсності стала цікавитися у жовтні 2022 року, коли строк для пред`явлення виконавчого документу вже закінчився, причому як за нормами старої редакції, так і за нормами нової редакції Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, заявниця не довела належними та допустимими доказами той факт, що, по-перше, виконавчий лист був загублений не нею, а державним виконавцем, зокрема у період першого повернення їй виконавчого документу 25.05.2016 року, по-друге, що вона не пропустила з власних мотивів річний строк для пред`явлення його до виконання, зокрема у період з 01.09.2017 року і до 03.10.2021 року, і, нарешті, по-третє, що існують дійсні фактичні обставини, які б вказали на поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з боку саме заявниці (обставини, які вона не могла передбачити).

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.12.2015 року було змінено рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2015 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 34 065,84 грн., вирішено питання судових витрат (а.с.136-141).

Вказане рішення набрало чинності 04.12.2015 року.

25.02.2016 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист з примусового виконання вказаного рішення суду, строк його виконання відповідно до редакції Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на той час, становив один рік.

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, становив до 05.12.2016 року (а.с.163).

Постановою державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 13 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №632/856/15-ц, виданого 25.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 34 065,84 грн (а.с.215-217).

Відповідно до копій довідок від лютого та жовтня 2017 року, виданих державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції (назва заінтересованої особи відповідно до чинної на час видачі довідок) ОСОБА_3 станом на 01.11.2016 року за вказаним виконавчим документом за ОСОБА_2 рахувався борг у розмірі 31 565,84 грн. (сплачено з квітня до грудня 2016 року 2 500,00 грн.)(а.с.169), а станом на 01.09.2017 року за вказаним виконавчим документом за ОСОБА_2 рахувався борг у розмірі 26 665,84 грн. (сплачено з листопада 2016 року до серпня 2017 року 4 900,00 грн.)(а.с.170).

Відповідно до довідки від 13.10.2022 року виданої В.о. начальника відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції О. Азаровою вбачається, що виконавчий лист було 25.05.2016 року повернуто стягувачеві, тобто ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час повернення, на даний час ідентична редакція міститься у п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»)(а.с.168).

ОСОБА_1 зверталася до начальника відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції з приводу надання їй довідки про розрахунок заборгованості за вказаним виконавчим листом станом на 01.09.2017 року та станом на 27.12.2019 року( а.с.185-186; а.с.191-192). У судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що відповіді на вказані заяви нею отримані не були.

05.10.2021 року ОСОБА_1 знов, звернулася до начальника відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції із заявою про надання розрахунку заборгованості за період з 01.01.2018 до 01.10.2021 року по вказаному виконавчому документу (а.с.182-183). У судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що відповіді на вищевказане звернення так і не отримала.

Таким чином, заявниця неодноразово зверталася до начальника відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції із відповідними заявами за вказаним виконавчим провадженням, і жодного разу не отримувала відповіді.

Відповідно до виписки банку від 22.10.2019 року по картковому рахунку зареєстрованому за ОСОБА_1 вбачається, що з січня 2019 року по вересень 2019 року на даний картковий рахунок зафіксовано надходження готівки, в тому числі сплата пені по аліментам( а.с 193-201).

Отже, виходячи з вищевикладеного вбачається, що виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 пені по аліментам хоч і було завершено 25.05.2016 року, однак зобов`язання продовжувалось виконуватися протягом 2016- 2019 років.

Також, виходячи з відповіді Начальника відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції О. Пушкар, вбачається, що станом на 18.11.2022 року виконавче провадження № 50831908 з виконання вищевказаного виконавчого документа перебуває у спецрозділі Автоматизованої системи, що позбавляє технічної можливості надати копію постанови від 25.05.2016 року про повернення вищевказаного виконавчого документу. Крім того, згідно Акту про вилучення виконавчих проваджень (завершених у 2016 році) для знищення від 17.01.2020 року вищевказане виконавче провадження вилучено і знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Отже, виходячи з вищевикладеного вбачається, що відсутні докази повернення виконавчого листа ОСОБА_1 та отримання його нею.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 2-1118/09 та від 30 січня 2020 року у справі № 405/12449/13-ц.

Що стосується пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання відносно боржника ОСОБА_2 , то судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Обґрунтовуючи свою заяву про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку на його пред`явлення відносно боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилалася на те, що наявні підстави для видачі дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку на його пред`явлення, оскільки виконавчий лист втрачено не з її вини, а при пересилці на адресу стягувача.

Заяву про видачу дубліката виконавчого листа може бути подано до суду тільки до закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, встановленого пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа) інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Згідно з пунктом 2 частини 1статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини 5 зазначеної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

З аналізу зазначених статей вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11.

У справі встановлено, що виконавчий лист №632/856/15-ц , виданий 25.02.2016 року ОСОБА_1 , який було пред`явлено до виконання та 13 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження.

25 травня 2016 року державним виконавцем Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області була винесена постанова про повернення стягувачу виконавчих документів, щодо примусового виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) через прострочення сплати аліментів.

У ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти чи є обставини, на які посилається заявник такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 759/308/13-ц.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заявниця в заяві про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, посилається на відсутність підтверджень з боку виконавчої служби щодо направлення на її адресу виконавчого листа та підтвердження отримання його нею.

Проте зазначає, що мала об`єктивні підстави вважати, що рішення про стягнення пені по аліментам продовжує виконуватись.

Оскільки борг за вказаними зобов`язаннями погашався протягом всього 2016, 2017 та 2019 років, що підтверджується вищевказаними повідомленнями органів ДВС та випискою банку.

Таким чином, після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, сплата пені по аліментам проводились майже до закінчення 2019 року.

Оскільки доказів повідомлення стягувача про винесення вказаної постанови та отримання ним оригіналу виконавчого документу матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин і підлягає поновленню.

Також заявниці має бути виданий дублікат виконавчого листа.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому, відповідно до вимог п. 3 ч.3 ст.376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого зявником судового збору за звернення до суду із заявою становить 744,30 грн, за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 496,20 грн (а.с. 155, 238).

Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та є пропорційною заявленим вимогам, становить 1 240,50 грн (744,30 грн судовий збір за подання заяви, 496,20 грн судовий збір за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2022 року скасувати та постановити нову.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Первомайським міськрайонним судом Харківської області 25.02.2016 року у справі № 632/856/15-ц.

Видати дублікат виконавчого листа, виданого Первомайським міськрайонним судом Харківської області 25.02.2016 року у справі № 632/856/15-ц .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 240 ( одна тисяча двісті сорок ) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 09.02.2023 року.