Провадження № 22-ц/801/231/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 рокуСправа № 127/15880/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Денишенко Т.О.

учасники справи:

позивач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 року, постановлене у приміщенні того ж суду під головуванням судді Романюк Л.Ф. у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ПАТ «СК «АРКС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Вказав, що 24.12.2019 року, о 19 год. 10 хв. по вул. Київська, 62 в м. Вінниці з вини водія автомобіля Mersedes-Bens, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який порушив ПДРУ, сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Майнові права і інтереси ОСОБА_2 щодо його автомобіля були застраховані в ПАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №235369а9в від 16.09.2019 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за договором-полісом №АМ9874358 .

Постановою Вінницького міського суду від 28.01.2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення .

03.01.2020 року ОСОБА_2 із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся до ПАТ «СК «АРКС», яка останнім була розглянута, пошкодження його автомобіля марки Volkswagen Passat визнано страховим випадком із загальною вартістю його відновлювального ремонту 62 842,78 грн.

15.01.2020 року позивач виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 56 639,78 грн., вирахувавши із загальної суми страхового відшкодування суму несплаченого останнім страхового платежу у розмірі 6 206 грн.

Страховик винної особи - ОСОБА_1 -ТДВ СК «Альфа - Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності сплатило на користь ПАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування з врахуванням зносу автомобіля у розмірі 28 663,38 грн, що не покриває суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем на користь ОСОБА_3 за договором добровільного страхування, в зв`язку з чим у відповідача, як у винної особи , виник обов`язок сплатити різницю між сумою сплаченого позивачем страхового відшкодування та сумою отриманого останнім страхового відшкодування від ТДВ СК «Альфа - Гарант» .

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст. ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди -62 842,78 грн. і сплаченим ТДВ СК «Альфа - Гарант» страховим відшкодуванням - 28 663,38 грн. у розмірі 34 179 грн. ,а також судові витрати зі сплати судового збору - 2 481 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «АРКС» суму страхового відшкодування у розмірі 27 943,40 грн. та 2 031 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «АРКС», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, а у справі постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Вказало, що суд не врахував того, що несплачений ОСОБА_3 страховий платіж у розмірі 6 206 грн. є доходом, який воно могло б реально одержати за звичайних обставин, якби протиправні дії відповідача не порушили його право на отримання такого платежу, а тому вказана сума є завданими позивачу збитками відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України і підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову 34 179,40 грн. справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції встановив, що 16.09.2019 року між ПАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 235369а9в, згідно якого були застраховані майнові інтереси останнього, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ним наземним транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.6-11).

24.12.2019 року, о 19 год. 10 хв. по вул. Київська, 62 в м. Вінниці з вини водія автомобіля Mersedes-Bens, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який порушив ПДРУ, сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Майнові права і інтереси ОСОБА_2 щодо його автомобіля були застраховані в ПАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №235369а9в від 16.09.2019 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за договором-полісом №АМ9874358 .

Постановою Вінницького міського суду від 28.01.2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення .

03.01.2020 року ОСОБА_2 із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся до ПАТ «СК «АРКС», яка останнім була розглянута, пошкодження його автомобіля марки Volkswagen Passat визнано страховим випадком із загальною вартістю його відновлювального ремонту 62 842,78 грн.

Розрахунок страхового відшкодування був проведений на підставі: акту огляду транспортного засобу від 03.01.2020 року(а.с.14); рахунку-фактури №ДПС 18-0070 від 09.01.2020 року (а.с.15); страхового акту № ARX2534139 від 14.01.2020 року (а.с.16).

15.01.2020 року ПАТ «СК «АРКС» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 56 639,78 грн. (а.с. 19). Сума несплаченого страхового платежу становила 6 206 грн.

ТДВ СК «Альфа - Гарант» з врахуванням зносу вищевказаного автомобіля виплатила на користь ПАТ «СК «АРКС» суму страхового відшкодування в розмірі 28 663, 38 грн.(а.с.20).

Постановляючи рішення у даній справі, суд керуючись положеннями ст. ст. 22,1166,1187, 1194 ЦК України, ст. 6, п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так як сплаченої ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхової виплати у розмірі 28 663,38 грн було недостатньо для повного відшкодування позивачеві сплаченого ним страхового відшкодування , тому суд прийшов до висновку, що відповідач як заподіювач шкоди повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, враховуючи ту обставину, що загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого та визначена позивачем сума страхового відшкодування становила 62 842,78 грн., а фактично позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування у розмірі 56 639,78 грн., суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 27 973,40 грн. з вирахуванням несплаченої суми страхових платежів у розмірі 6 206 грн.

Погоджуючись з розміром визначеного судом відшкодування ,колегія суддів вважає ,що суд першої інстанції хоча і навів встановлені ним обставини справи ,проте не застосував до даних правовідносин і обгрунтування свого висновку норму матеріального права ,яка цей висновок обгрунтовує ,а тому доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу , скарга підлягає частковому задоволенню ,а рішення підлягає зміні шляхом доповнення мотивувальної частини рішення суду наступним.

Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом статті 979 ЦК України статі 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у якій Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант», де була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи ОСОБА_1 , виплачено позивачу страхове відшкодування не у повному розмірі, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що різниця між сумою завданих збитків та виплаченим страховим відшкодуванням підлягає стягненню з винної особи відповідача у справі.

Разом із тим, доводи скарги апелянта про неправильність вирахування судом різниці у 27 973,40 грн. між фактичним розміром шкоди і здійсненою страховою виплатою (страховим відшкодуванням) є необгрунтованими .

Частина 9 ст. 95 Закону України «Про страхування» дає страховику право вираховувати суму несплаченої премії при розрахунку страхової виплати лише якщо страховий випадок настав до моменту сплати простроченої наступної частини страхової премії.

Тобто ,враховуючи ст.81 ЦПК України , позивач повинен був надати суду достовірні і достатні докази того, що страховий випадок настав до моменту сплати страхувальником простроченої частини страхової премії.

Як вбачається з укладеного 16.09.2019 року позивачем і ОСОБА_2 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 235369а9в, загальний страховий платіж за весь період дії договору складав 24 822 грн.

Відповідно до п. 17 цього договору страховий платіж повинен бути внесений чотирма рівними платежами за наступним графіком: 1-й платіж у розмірі 6 204 грн. 16 вересня 2019 року ; 2-й платіж у розмірі 6 206 грн. 16 грудня 2019 року; 3- й платіж у розмірі 6 206 грн. 16 березня 2019 року; 4-й платіж у розмірі 6 206 грн. 16 червня 2019 року.

Із страхового акту ARX2534139 від 14.01.2020 року вбачається, що перший страховий платіж у розмірі 6 204 грн. було внесено страхувальником 01.10.2019 року, другий страховий платіж у розмірі 6 206 грн внесено 13.12.2019 року (а.с. 16), що підтверджується розрахунком страхового відшкодування ,згідно якого несплачені страхові платежі у ОСОБА_2 відсутні ,тобто страховий випадок у ОСОБА_2 24.12.2019 року настав не до моменту виникнення у нього прострочки страхової премії ,яка у разі несплати ним коштів виникла б з 16.12.2019 року , а після сплати ним достроково такої премії 13.12.2019 року і на час ДТП простроченої страхової премії згідно договору не існувало. (а.с. 18).

Враховуючи відсутність у ОСОБА_2 прострочених страхових платежів, як на день виникнення страхового випадку ,так і на день виплати йому позивачем страхового відшкодування - 15.01.2020 року, а сплата наступного страхового платежу згідно договору 16 березня 2019 року, у позивача були відсутні правові підстави вираховувати суму несплаченої премії 6 206 грн. при розрахунку із суми належної ОСОБА_2 суми страхової виплати у вигляді відновлювального ремонту ,що підлягала виплаті останньому за договором добровільного страхування .

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. (п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України)

Отже, збитки, що підлягають відшкодуванню потерпілому через пошкодження його майна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, мають бути у причинно-наслідковому зв`язку з такою подією, спричинені діями заподіювача шкоди, а також відповідати критерію реальності.

Натомість, заявлені позивачем до стягнення 6 206 грн. в якості збитків у вигляді неотриманих позивачем доходів у розмірі страхового платежу (премії) ,такими не являються, оскільки як на час виникнення страхового випадку 24.12.2019 року, так і на час здійсненої позивачем страхової виплати 15.01.2020 року у позивача згідно умов договору не існувало збитків у вигляді неотриманих доходів на цю суму ,оскільки черговий страховий платіж ОСОБА_2 сплатив достроково 13.12.2019 року .

Враховуючи, що у позивача були відсутні правові підстави вираховувати із суми страхового відшкодування ,належної до виплати ОСОБА_2 , зазначену суму страхового платежу і на час зменшення суми страхового відшкодування у позивача були відсутні збитки на вказану суму 6206 грн ,і враховуючи ,що згідно ст. 993 ЦК України до позивача ,як до страховика потерпілого ,переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні лише у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування - 56 639,78 грн. і виплачену йому в свою чергу страховиком винного суму страхового відшкодування у 28 663,38 грн, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування позивачу у деліктному зобов`язанні різниці між цими сумами у розмірі 27 973,40 грн.

Враховуючи, що суд до обставин справи не застосував всі необхідні норми права ,внаслідок чого недостатньо обгрунтував правильне по суті рішення про часткове задоволення позовних вимог, рішення підлягає зміні шляхом доповнення мотивувальної частини рішення текстом цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, однак вказав неповні мотиви та підстави такого свого висновку, судове рішення підлягає зміні у його мотивувальній частині.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення у його мотивувальній частині, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої і апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді В.В. Оніщук

Т.О. Денишенко