Справа № 296/9029/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Маслак В.П.,

за участю: секретаря судових засідань Репікової З.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Тичини Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради щодо нарахування коштів за послуги централізованого опалення місць загального користування;

- зобов`язати КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради перерахувати вартість послуг централізованого опалення місць загального користування в період з 01.12.2018р., припинити нарахування коштів за вказані послуги;

- стягнути з КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради зайво сплачені кошти за послуги централізованого опалення місць загального користування в розмірі 2668,48 грн.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 вказав, що за адресою його проживання у АДРЕСА_1 , відсутня система опалення місць загального користування. Крім того, позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_2 за вказаною адресою відключена від системи централізованого теплопостачання та встановлено автономне опалення.

Однак, відповідач у період з 01.12.2018р. по 30.04.2021р. нарахував позивачу вартість послуг з опалення місць загального користування у розмірі 2749,43 грн., з яких він сплатив 2668,48 грн. Посилаючись на те, що такі дії відповідача щодо нарахування позивачу вартості послуг з теплопостачання місць загального користування є порушенням його прав споживача житлово-комунальних послуг, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 . Вказав, що п.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017р. №2119-VІІІ визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Посилаючись на п.1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №1097 від 08.12.2016р. «Про нарахування плати за опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках, обладнаних лічильниками обліку теплової енергії», зазначає, що нарахування плати за опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках, обладнаних лічильниками обліку теплової енергії у м. Житомирі споживачам, квартири яких відключені від системи теплопостачання, здійснюється відповідно до розрахунків часток (коефіцієнтів) нормативної витрати тепла для опалення МЗК по кожному будинку окремо. Відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 91 від 07.02.2018р. коефіцієнти нормативної витрати теплової енергії для опалення місць загального користування в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 13,98%. Актом перевірки наявності опалювальних приладів у під`їздах житлового будинку від 22.01.2019р. встановлено, що температура повітря на сходових клітинах під`їзду №4 відповідала нормативній, а тому відсутні підстави для перерахунку чи знаття нарахувань за опалення місць загального користування.

Позивач ОСОБА_1 підтримав думку адвоката, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що опалення під`їзду повністю відсуне, з таких підстав просив вимоги позову задовольнити.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову. Вказала, що до місць загального користування відноситься сходові клітини, ліфтові шахти, службові приміщення тощо.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 3).

З матеріалів справи вбачається, що система опалення місць загального користування в 4 під`їзді, житлового будинку АДРЕСА_1 відсутня з 01.09.2008р. по 01.09.2020р., що підтверджується листом КК «Коменерго-Житомир» від 12.05.2021 № 312 (а.с. 4).

Листом ОСББ «Шкільний 3» від 30.04.2021р. № 05 повідомлено, що з 01.09.2020р. по 30.04.2021р. місця загального користування під`їзду № 4, житлового будинку АДРЕСА_1 не під`єднані до системи центрального опалення (а.с. 5).

Відповідно до розрахунків КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з 01.07.2018р. по 01.07.2021р. ОСОБА_1 сплатив за послуги опалення місць загального користування 2668,48 грн. із загального боргу в розмірі 2749,43 грн. (а.с.8-9).

Згідно рішення Житомирської міської ради від 07.02.2018р. № 91 затвердженого КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, коефіцієнт нормативної витрати теплової енергії для опалень місць загального користування в будинку АДРЕСА_1 13,98%.

Дорученням заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади Кондратюка С.М. від 02.04.2019р. № 52 роз`яснено, що за наявності, демонтованої системи опалення місць загального користування, балансоутримувачем (власником) будинку необхідно відновити та привести таку систему у відповідності до проекту житлового будинку.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, судом враховується наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (втратила чинність 25 січня 2019 року) та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу).

У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31).

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Отже, з наведеного слід зробити висновок про те, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців будинку від оплати за опалення місць загального користування будинку.

Судом встановлено, що в під`їзді №4 будинку по АДРЕСА_1 , в якому знаходиться квартира позивача, місця загального користування не під`єднані до системи центрального опалення, вказаний під`їзд не опалюється.

Відповідно до п. 9 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджений постановою КМ України № 712 від 05.09.2018р. включає обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Одже, обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на Підприємство, яке не є учасником таких відносин, тому не повинне нести негативні наслідки пов`язані з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. Нарахування КП «Житомиртеплокомуненерго» витрат відповідно до Методики № 315 проводиться незалежно від стану теплоізоляції трубопроводів підвалу на підставі лише даних про довжину, діаметр трубопроводів, загальну площу будинку, площу квартири власника.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постановах від 26 вересня 2018 року (справа № 703/58/16-ц) та від 3 жовтня 2019 року (справа № 539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.

У постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року (№ 703/4963/15-ц ) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359.

Таким чином, оскільки відповідач є власником квартири у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування такого будинку, які фактично надаються енергопостачальною компанією, незалежно від того, чи підключена квартира відповідача до мережі централізованого опалення, чи ні.

Відсутність опалювальних приладів у під`їзді АДРЕСА_4 також не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку оплачувати послуги з центрального опалення місць загального користування, оскільки матеріалами справи доведено, що розподільчі трубопроводи системи опалення будинку прокладені в підвалі і по горищу в ізоляції, на підтвердження чого представником відповідача надано суду розрахунок кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування в житлових будинках, обладнаних приладами обліку теплової енергії в м. Житомирі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В. П. Маслак