Провадження № 22-ц/824/982/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним договору дарування нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що в червні 2012 року померла її мати - ОСОБА_4 , яка впродовж 1986-2012 років перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 і під час шлюбу набули квартиру АДРЕСА_1 .

Вказувала, що після смерті спадкодавця до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися вона, чоловік померлої та донька чоловіка - ОСОБА_2 і 07 червня 2013 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Вважала, що скориставшись тією обставиною, що документи на квартиру перебували у ОСОБА_3 та були оформлені на його ім`я, він не подав нотаріусу необхідні документи для виділення частки померлої дружини у спільному майні та оформлення спадщини, а 19 грудня 2014 року уклав договір дарування всієї квартири на користь ОСОБА_2 .

Вказувала, що про існування квартири та договір дарування вона дізналась лише у 2015 році з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

За результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П., № 2965. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині відмовлених вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що на момент подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини їй не було відомо про наявність у спадковій масі спірної квартири, а тому вона й не могла отримати відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, а на даний час у неї відсутні умови отримання свідоцтва про право на спадкову квартири. Оскільки у неї відсутні правовстановлюючи документи на неї.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з того, що зверненню до суду за захистом прав спадкоємця шляхом визнання права власності на спадкове майно має передувати отримання відмови у видачі відповідного свідоцтва нотаріусом, проте, під час розгляду справи не було отримано доказів, що ОСОБА_1 така відмова було отримана, а тому її вимога щодо визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.10 т.1).

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_3 з 27 серпня 1986 року (актовий запис № 2403), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.11 т.1).

Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 02.02.2000 року на ім`я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2014 року за № 8156439 (а.с.52 т.1).

Як свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В., спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є її чоловік ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 (а.с.156 т.1). Спадщина складається з 1/3 квартири АДРЕСА_3 .

19 грудня 2014 року ОСОБА_3 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність (подарував) ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є спадкоємицею ОСОБА_4 за законом першої черги, так як є дочкою спадкодавця, та 07 червня 2013 року нею було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , а відтак є спадкоємицею, яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину після смерті своєї матері.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи, що ОСОБА_3 розпорядився спірною спадковою квартирою, подарувавши її доньці ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як спадкоємиця ОСОБА_4 , позбавлена можливості подати нотаріусу правовстановлюючий документ на спірну квартиру, а відтак у неї перешкоди для отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину квартири, чого суд першої інстанції не врахував та помилково відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірної квартири, що є належним способом захисту порушеного права позивача.

Колегія суддів вважає, що сама по собі відсутність письмової відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва, не вказує на наявності умов для одержання такого свідоцтва в нотаріальній конторі та неналежність обраного позивачем способу захисту, а відтак місцевим судом неправильно враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі № 339/369/18, оскільки висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданій постанові суду касаційної інстанції, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не повною мірою відповідають обставинам справи, а відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення в частині відмови у визнанні права власності на спадкове майно підлягає скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року скасувати в частині відмови у визнанні права власності на спадкове майно та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: