Справа № 346/4956/22
Провадження № 2/346/363/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 р.м. Коломия Івано-Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді: Валігурської Л.В.

за участю секретаря: Вербіщук О.Д.

представника відповідача: Лейб?юк О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Коломия позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

І. Виклад позиції позивача.

24.11.2022 позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить поновити її на посаді лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради (далі по тексту Коломийська ЦРЛ), стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.10.2022 по дату поновлення на роботі з розрахунку 710,08 гривень за кожен день, а також стягнути 63473,28 гривень втраченого заробітку за період з 01.04.2022 по 26.10.2022.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що її наказом Коломийського пологового будинку №2 від 06.01.2006 була прийнято на роботу лікаря-лаборанта пологового будинку. Наказом №1 від 31.01.2018 Коломийська центральна районна лікарня з 28.12.2018 реорганізована в КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради, а пологовий будинок став її структурним підрозділом. Наказом №14 від 11.01.2021 КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської районної ради реорганізоване в Коломийську ЦРЛ.

26.10.2022 відповідач видав наказ, яким її звільнено з посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 26.10.2022 у зв?язку з відмовою від продовження роботи у зв?язку зі зміною істотних умов праці. Вважає, що її звільнено з порушенням вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП, оскільки видаючи наказ про її звільнення відповідач попередньо не запитував її погодження на роботу із зміненими умовами праці, а вона не повідомляла про її незгоду на продовження роботи у зв?язку з істотними змінами умов праці. Відповідач на підтвердження факту дотримання ним процедури звільнення послався на те, що 27.01.2022 вона не погодилась зі звільненням у зв?язку зі скороченням штату працівників, а саме: посади лікаря-лаборанта. Однак відповідач не розрізнив поняття «скорочення штату або чисельності працівників» і «переведення працівника з ініціативи роботодавця на неповний робочий час».

Вважає за необхідне звернути увагу на те, що у штатному розписі Коломийської ЦРЛ, затвердженому 18.11.2021 в розділі клініко-діагностична лабораторія структурного підрозділу «Пологовий будинок» було дві посади лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії і станом на 01.04.2022 на цих посадах працювало два лікаря-лаборанта: позивач та лікар ОСОБА_2 21.01.2022 відповідачем було видано наказ про скорочення штатних посад та чисельності працівників пологового будинку. Згідно вказаного наказу скороченню підлягав перелік посад, в тому числі і одна посада лікаря-лаборанта.

У подальшому було видано наказ про скорочення штатних посад та чисельності і працівників структурного підрозділу пологового будинку, яким визначено перелік посад пологового будинку, які підлягали скороченню з 31.03.2022, в тому числі і 0,5 ставки лікаря-лаборанта, про що позивачу стало відомо лише під час розгляду цивільної справи за її позовом.

28.03.2022 відповідачем було видано наказ про зміну істотних умов праці пологового будинку, відповідно до якого з 01.04.2022 посади пологового будинку, в тому числі 1,5 ставки посади лікаря-лаборанта клінічної лабораторії перереєстровано на 1,5 ставки лікаря-лаборанта централізованої клінічної лабораторії і позивача з 01.04.2022 переведено на 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії. Вказаний наказ вона виконала і змушена була працювати на 0,5 ставки лікаря-лаборанта.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.07.2022, залишеним без змін Івано-Франківським апеляційним судом 25.10.2022, визнано незаконним та скасовано вищезазначений наказ в частині переведення її з посади лікаря-лаборанта на 0,5 ставки лікаря-лаборанта. За вказаним рішенням суду її безпідставно за відсутності її згоди перевели з однієї посади на іншу внаслідок змін в організації виробництва і праці.

Вважає, що відповідач згідно наказу від 21.01.2022 про скорочення штатних посад скорочення посади лікаря-лаборанта пологового будинку не здійснив, не звільнив її з роботи у зв?язку зі скороченням штату, на яке вона в дійсності не погоджувалася, а наказом від 28.03.2022 з 01.04.2022 залишив її на роботі за тією ж посадою, але з неповним робочим часом, а 26.10.2022 звільнив її з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Отже надана нею 27.01.2022 відмова від звільнення за скороченням штату не поширюється на правовідносини, які регулюються вимогами ч. 3 ст. 32 КЗпП України і дотримання процедури звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Не вважається її відмовою від продовження роботи в змінених умовах праці сам по собі факт її звернення до суду з позовом про визнання частково незаконним наказу №77, оскільки після видачі цього наказу і до звільнення її з роботи, вона продовжувала працювати за тією ж спеціальністю, кваліфікацією, але за новими умовами праці, а погодження змінених умов праці повинно бути до видачі оспорюваного нею наказу. Крім того наказ щодо її переведення на 0,5 ставки втратив чинність, а тому з 25.10.2022 вона вважалась такою, що працює на повну ставку лікаря-лаборанта і відповідач до видачі наказу про її звільнення мав дотриматись вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України.

З урахуванням викладеного вважає, що відповідач перед прийняттям рішення про її звільнення мав довести у зв?язку з чим та в чому полягали істотні умови її праці, та мав зазначити, які саме істотні умови праці зміняться. Крім того зміна умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність змін в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці повинні стосуватись всіх лікарів-лаборантів пологового будинку.

Вважає, що оскільки відповідач не здійснив скорочення однієї з двох посад лікаря-лаборанта, не відбулося і скорочення штату працівників відповідно і змін щодо організації праці лікарів лаборантів пологового будинку. Крім того зауважує, що відповідно до штатного розпису від 18.11.2021 налічується 2.0 посади лікарів-лаборантів пологового будинку, на яких працювала вона та інший лікар, проте зміна істотних умов праці відбулась тільки щодо неї однієї, у той час як для іншого ніяких змін не відбулось, що свідчить про порушення вимоги щодо встановлення неповного робочого часу для певної категорії працівників та дискримінацією прав у сфері права на працю.

Зазначає, що разом з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку зі звільненням її з роботи має право поставити вимогу і про стягнення частково втраченого заробітку за період з 01.04.2022 по 26.10.2022 (різниці між сумою середнього заробітку за цей період і сумою отриманою в цьому періоді заробітної плати). Вважає, що середню заробітну плату необхідно розраховувати за останні два місяці, які передували її переведенню на 0,5 ставки, тобто за лютий-березень 2022 року.

ІІ. Виклад позиції відповідача.

15.12.2022 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну з доказом направлення останнього на адресу позивача цього ж дня.

Так відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. На обґрунтування своєї позиції зазначено, що у період дії воєнного стану норми ч. 3 ст. 32 КЗпП України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовується згідно із Законом №2136-ІХ від 15.03.2022, який набув чинності 19.07.2022. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З урахуванням викладеного Коломийська ЦРЛ на час винесення наказу від 28.03.2022 керувалось вищезазначеною нормою. Крім того постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.10.2022 установлено, що у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва та праці.

З 31.03.2022 скорочено 0,5 ставки лікаря-лаборанта пологового будинку та перереєстровано 1,5 посади лікаря-лаборанта пологового будинку на 1,5 ставки лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії, а тому з 01.04.2022 позивача було переведено на 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії. Наведена обставина визнана незаконною, оскільки допущено порушення ст. 32 КЗпП України та ст. 43 Конституції України, якими заборонено примус до праці, оскільки позивач не надала згоду на зміну істотних умов праці. На підставі вищенаведеного 26.10.2022 ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи через зміну умов праці. Посилання позивача на те, що її не було звільнено з роботи за скороченням штату і вона продовжувала роботу в змінених умовах праці не вважається її відмовою від продовження роботи в здійснених умовах праці та сам по собі факт звернення її до суду з позовом про визнання частково незаконним наказу №77 від 27.03.2022, оскільки вона продовжувала працювати за тією ж спеціальністю, кваліфікацією. Але за новими умовами праці 0,5 ставки, а погодження з нею змінених умов праці повинно було бути до видачі оспорюваного наказу не відповідає дійсності.

Позивач сама зазначає, що з 01.04.2022 була змушена працювати на 0,5 ставки лікаря-лаборанта, на що вона не давала згоди, а тому звернулась до суду з відповідним позовом, а рішення прийняте судом стосувалось лише в частині наказу про її переведення, тоді як накази про скорочення штатних посад та про зміну істотних умов праці, яким перереєстровано 1,5 ставки посади лікаря-лаборанта залишився чинним, а отже даних посад вже немає, а є нові посади в централізованій клініко-діагностичній лабораторії, зокрема посад лікарів-лаборантів 3,0, а тому фактично скорочення посад фактично відбулося.

Зазначають, що ОСОБА_1 не може вважатись такою, що працювала з 25.10.2022 на повну ставку лікаря-лаборанта, оскільки наказ про її скорочення, про який вона була обізнана залишився в силі, а тому Коломийська ЦРЛ звільнила ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Суд ухвалою від 20.12.2022 витребував у відповідача за клопотанням позивача довідку про нараховану і отриману ОСОБА_1 заробітну плату за останні шість місяців перед звільненням.

Суд ухвалою від 11.01.2023 за клопотанням позивача витребував у відповідача список лікарів-лаборантів структурного підрозділу «Пологовий будинок КНП «Коломийська центральна районна лікарня» станом на 31.03.2022, а також список лікарів-лаборантів централізованої клініко-діагностичної лабораторії Коломийська ЦРЛ станом на 31.03.2022, станом на 26.10.2022, станом на 27.10.2022.

Судом ухвалою від 25.01.2023 підготовче провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2022 о 13:30 годині.

Позивач для участі в судовому розгляді не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить здійснювати судове провадження за її відсутності, вирішити заявлені нею позовні вимоги згідно долучених доказів та витребуваних матеріалів.

Представник відповідача просила при прийнятті рішення врахувати поданий ними відзив та відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. Додатково зауважила, що рішенням Коломийського районного суду від 27.07.2022 та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.10.2022 засвідчено ту обставину, що у структурі Коломийської ЦРЛ відбулась зміни в організації виробництва і праці, тому вказані зауваження позивача на увагу не заслуговують. Вважає, що скасування наказу №77 в частині переведення ОСОБА_1 не спростовує факту скорочення раніше займаної нею посади, а тому поновлення її на роботі не поновить її статусу. Зазначила, що позиція ОСОБА_1 є суперечливою, оскільки оскаржуючи наказ про її переведення вона засвідчила свою незгоду зі зміненими умовами праці, проте не погодилась з фактом звільнення через небажання працювати на зменшеному посадовому окладі. Крім того зауважила, що вони не мали обов`язку попереджати її за два місяці до проведення зміни умов праці, оскільки наведену норму на час воєнного стану змінено. Хоча ОСОБА_1 і попереджали про звільнення за скороченням штату, проте звільнили з іншої підстави, оскільки раніше займаної нею посади вже немає, а за умови зміни умов праці позивач працювати відмовилась. З 01.04.2022 її посада була скорочена, через що її перевели на іншу посаду і оскільки вона працювала за нових умов, можна стверджувати, що погодилась з ними.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.

Відповідно до трудової книжки від 21.07.1982 серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , вона прийнята на посаду лікаря-лаборанта Коломийського пологового будинку на підставі наказу №1 від 31.01.2006. Коломийська центральна районна лікарня з 28.12.2018 реорганізована шляхом перетворення в КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської районної ради (наказ від 31.01.2018 №1). На підставі наказу від 22.10.2019 №228 створено структурний підрозділ Пологовий будинок КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР. З 15.01.2021 КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР реорганізована шляхом прийняття у власність в КНП «Коломийська ЦРЛ» Коломийської міської ради (наказ №14-а від 11.01.2021). З 01.04.2022 ОСОБА_1 згідно наказу №77 від 28.03.2022 переведена на 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії. 26.10.2022 позивач на підставі наказу №319-к від 26.10.2022 звільнена у з вищезазначеної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи через зміну істотних умов праці на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно штатного розпису Коломийської ЦРЛ, затвердженого рішенням міської ради від 18.11.2021 №1417-22/2021 в клініко-діагностичній лабораторії структурного підрозділу «Пологовий будинок» КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР кількість штатних посад лікаря-лаборанта становить дві одиниці. В централізованій клініко-діагностичній лабораторії КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР наявні 1,5 посади лікаря-лаборанта, а в структурному підрозділі «Пологовий будинок» Коломийська ЦРЛ» 2 посади лікаря-лаборанта.

Голову профспілкового комітету Коломийської ЦРЛ повідомлено про скорочення чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України Коломийської ЦРЛ (лист від 15.12.2021 №544а/01-06/09). Головою профспілкового комітету Коломийської ЦРЛ листом від 10.01.2022 №2 надано згоду на проведення скорочення штату та чисельності працівників Коломийської ЦРЛ у другій половині березня 2022 року.

Наказом від 10.01.2022 №4 Коломийської ЦРЛ «Про створення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників структурного підрозділу Коломийської ЦРЛ» створено відповідну комісію, якій надано доручення на проведення засідання щодо визначення переважного права на залишення на роботі працівників Коломийської ЦРЛ.

Відповідно до протоколу №48/01-06/09 засідання робочої комісії щодо визначення переважного права на залишення працівників СП «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ від 14.01.2022 вирішено провести звільнення працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, які не мають переважного права на залишення на роботі згідно ст. 42 КЗпП України, а також ухвалено провести зміну істотних умов праці працівників згідно ст. 32 КЗпП України в кінці березня 2022 року.

Згідно наказу №22 від 21.01.2022 Коломийської ЦРЛ «Про скорочення штатних посад та чисельності працівників структурного підрозділу «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ скорочено з 31.03.2022 три посади лаборанта клініко-діагностичної лабораторії. Зобов`язано повідомити про вивільнення 31.03.2022 в тому числі ОСОБА_1 лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії структурного підрозділу «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ. Останній містить відомості про те, позивач 27.01.2022 зазначила про свою не згоду з наказом про скорочення посад.

З акту про відмову поставити підпис на підтвердження ознайомлення з наказом №1 від 27.01.2022 вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась ставити підпис про ознайомлення з вищезазначеним наказом №22 від 21.01.2022.

Протокол №143/01-06/09 засідання робочої комісії щодо визначення переважного права на залишення на роботі працівників пологового будинку від 15.03.2022 свідчить, що прийнято рішення про скорочення 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта та 3,0 ставки посади лаборанта клініко-діагностичної лабораторії СП «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ, прийнято рішення перереєструвати 1,5 ставки посади лікаря-лаборанта та 3,0 ставки посад лаборанта клініко-діагностичної лабораторії СП «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ в централізовану клініко-діагностичну лабораторію Коломийської ЦРЛ, вирішено перевести ОСОБА_1 на 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії Коломийської ЦРЛ.

Головою профспілкового комітету Коломийської ЦРЛ листом від 18.03.2022 №3 про надання згоди на звільнення працівників Коломийської ЦРЛ згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України надано згоду на проведення скорочення штату, чисельності, вивільнення працівників та зміну істотних умов праці Коломийської ЦРЛ 31.03.2022 та у першій половині квітня 2022 року.

Наказом Коломийської ЦРЛ від 28.03.2022 №76 «Про скорочення штатних посад, чисельності працівників структурного підрозділу «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ скорочено з 31.03.2022 серед інших посади структурного підрозділу «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ, зокрема 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії.

Відповідно до наказу від 28.03.2022 №77 «Про зміну істотних умов праці працівників структурного підрозділу «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ перереєстровано з 01.04.2022 в тому числі 1,5 ставки посади лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії СП «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ на 1,5 ставки посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії Коломийської ЦРЛ. Переведено ОСОБА_1 з посади лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії СП «Пологовий будинок» Коломийської ЦРЛ на 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії Коломийської ЦРЛ.

Згідно штатного розпису Коломийської ЦРЛ від 01.04.2022 у централізованій клініко-діагностичній лабораторії є три посади лікаря-лаборанта.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.07.2022, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.10.2022, визнано незаконним та скасовано наказ Коломийської ЦРЛ №77 від 28.03.2022 в частині переведення ОСОБА_1 з посади лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії на 0,5 ставки посади лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії. Вказані рішення обґрунтовані тим, що відповідач здійснивши переведення позивача на 0,5 ставки лікаря-лаборанта не розрізнив понять «скорочення чисельності або штату працівників» і «переведення працівника з ініціативи роботодавця на неповний робочий день».

Згідно наказу від 26.10.2022 №319-к «Про звільнення у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці» вбачається, що ОСОБА_1 (лікаря-лаборанта централізованої клініко діагностичної лабораторії) звільнено з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Підставами для звільнення зазначено рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.07.2022, постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 25.10.2022, наказ №77 від 28.03.2022 «Про зміну істотних умов праці працівників структурного підрозділу «Пологовий будинок» КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР.

Відповідно до посвідчення №004-15 на ім`я лікаря ОСОБА_2 їй присвоєно кваліфікаційну категорію клінічна лабораторна діагностика, яка продовжена строком до 05.03.2015. З посвідчення №484-15 на ім`я лікаря ОСОБА_1 вбачається, що їй присвоєно кваліфікаційну категорію за спеціальністю клінічна лабораторна діагностика строком до 11.12.2021.

За інформацією Коломийської ЦРЛ щодо списків лікарів-лаборантів від 19.01.2023 №30/01-05/06 станом на 31.03.2022 в СП «Пологовий будинок» працювало двоє лікарів-лаборантів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; станом на 31.03.2022 в централізованій клініко-діагностичній лабораторії Коломийської ЦРЛ працювало два лікарі-лаборанти; станом на 26.10.2022 три лаборанти, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; станом на 27.10.2022 три лікаря-лаборанти, зокрема Піотровська У.М.

V. Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частиною 3 та 4 ст. 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. У період дії воєнного стану норми ч. 3 ст. 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом №2136-IX від 15.03.2022. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Припинення трудового договору за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9).

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2020 в справі №761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

Зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП України за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 справа №6-2748цс15 та постанові Великої Палати ВС від 16.01.2019 справа №582/1001/15-ц.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці.

Факт скорочення посади сам по собі виключає звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 32 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені ч. 3 ст. 32 КЗпП України обставини. Про визначену ч. 3 ст. 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України можливо говорити тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.05.2022 №317/183/19, від 11.09.2020 у справі №215/2330/19 (провадження №61-1145св20) та від 11.05.2021 у справі №317/182/19-ц (провадження №61-231св21).

Попередження це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Закон детально не регламентує порядок переведення працівника за його згодою на роботу в нових умовах і не встановлює, що передбачена п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відмова працівника від переведення на роботу в нових умовах має бути у письмовій формі. Конструкція норми ст. 36 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що у спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за п. 6 цієї статті обов`язок довести, що працівник відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган (постанова ВС від 13.03.2019 справа №761/8658/16-ц).

Доказами такої відмови повинно бути письмове повідомлення роботодавця про майбутню зміну істотних умов праці з розпискою працівника про відмову від продовження роботи або письмова заява працівника про відмову від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці (постанова ВС від 31.03.2021 справа №332/890/20)

Згідно положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова №100).

Відповідно до п. п. 2, 8 Постанови №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час, протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 6 Постанови Пленуму від 24.12.1999 №3 «Про практику застосування судами про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.02.2022 №755/12623/19 відступила від правового висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, визначивши, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі надалі звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

VІ. Оцінка Суду.

Оцінюючи заявлені позовні вимоги в частині звільнення ОСОБА_1 , суд приходить до таких висновків.

Установлено, що у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва та праці, а саме: з метою балансування власних видатків в межах виділених кошторисних призначень, виходячи з функцій та обсягу медичної допомоги, керуючись cт. 51 Бюджетного Кодексу України, п. 7 постанови Кабінету Міністрів України №11 від 23.01.2015, «упорядкувати структуру штатної чисельності працівників у межах затверджених асигнувань на оплату праці, не допускати збільшення такої чисельності, крім випадків, пов`язаних з відкриттям (розширенням) установ та збільшенням кількості Одержувачів відповідних послуг для задоволення суспільних потреб», п. 28 постанови Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002 «розпорядники розрахункові обсяги витрат проводять у відповідність з бюджетними асигнуваннями та іншими показниками, що доведені лімітними довідками», на підставі протокольного доручення наради у першого заступника міського голови ОСОБА_3 щодо відповідності штатної чисельності та структури працівників Коломийська ЦРЛ відносно майбутніх умов контрактування по ПМГ на 2022 рік, враховуючи спроможність виплати заробітної плати персоналу підприємств відповідно до Указу Президента України «Про заходи щодо підвищення конкурентноспроможності закладів охорони; здоров`я та забезпечення додаткових гарантій для медичних працівників» та можливості реорганізації КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР з наслідками такої реорганізації, на підставі листа погодження голови профспілкового комітету Коломийська ЦРЛ від 10.01.2022, наказу КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради від 10.01.2022 №4 «Про створення комісії, для визначення переважного права на залишення на роботі працівників структурного підрозділу Коломийська ЦРЛ, на підставі протоколу №48/01-06/09. 14.01.2022 засідання робочої комісії щодо визначення переважного права на залишення на роботі працівників СП «Пологовий будинок» від 14.01.2022, генеральним директором «Коломийська ЦРЛ видано наказ №22 від 21.01.2022 «Про скорочення штатних посад та чисельності працівників структурного підрозділу «Пологовий будинок» Коломийська ЦРЛ.

З урахуванням викладеного посилання позивача на відсутність змін в організації виробництва та праці на увагу не заслуговують, а відповідно як самостійна підстава для звільнення розцінено не може бути.

Хоча у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених ч. 3 ст. 32 КЗпП України і не повинно відбуватись за два місяці до запровадження відповідних змін, проте у будь-якому разі має відбуватись не пізніш як до запровадження таких умов.

У свою чергу судом було встановлено і фактично не заперечувалось відповідачем, що відповідач до запровадження відповідних змін не попередив ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці ані письмово, ані в інший спосіб, який давав би підстави розцінити відповідне повідомлення як належне. Оскільки звільнення у зв`язку із скороченням штату та звільнення у зв`язку не згодою на продовження роботи після зміни істотних умов праці не є за своїм змістом тотожними, відповідно і повідомлення роботодавця про звільнення за скороченням, про що і попереджалась позивач, не може розцінюватись як належне повідомлення про зміну істотних умов праці, що у свою чергу ставить під сумнів правомірність застосування роботодавцем положень п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України як підстави для звільнення.

Слід також зазначити, що безпідставною є позиція позивача про недоведеність скорочення посад лікарів-лаборантів у структурному підрозділі «Пологовий будинок», оскільки досліджений судом штатний розпис станом на дату звільнення ОСОБА_1 свідчить про відсутність відповідних посад, тоді як останні у кількості трьох є в структурі Коломийської ЦРЛ, і які не являються вакантними. У свою чергу суд не може надавати оцінки надання переважного права на залишення на роботі інших лікарів-лаборантів, а не позивача, оскільки остання відповідний наказ з протоколом не оскаржила, а зазначені рішення приймались Коломийською ЦРЛ в рамках проведення процедури скорочення штатних посад.

Не спроможним є і твердження представника відповідача про те, що оскарження ОСОБА_1 наказу №77 і є висловленням останньою незгоди на майбутні зміни в умовах праці, оскільки позивач не зважаючи на оскарження в судовому порядку факту свого переведення продовжувала виконувати свої «змінені» посадові обов`язки до дня її звільнення 26.10.2022. Крім того ОСОБА_1 вільна у виборі способу захисту своїх порушених прав, а відповідно немає підстав звернення до суду розцінювати як відмову від продовження роботи за умови змін в організації роботи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 адміністрацією Коломийської ЦРЛ не була повідомлена належно про майбутню зміну умов праці, що у свою чергу є самостійною та достотною умовою для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд з урахуванням вищезазначеної Постанови №100, приходить до таких висновків.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено з роботи з 26.10.2022, а в період з 01.04.2022 по 25.10.2022 вона виконувала роботу на 0,5 ставки лікаря-лаборанта, то для розрахунку середнього заробітку, відповідно до вимог Постанови №100, слід брати доходи позивача за останні два місяці перед зміною умов праці, тобто за лютий і березень 2022 року.

Згідно довідки Коломийської ЦРЛ №40 від 28.02.2023 заробітної плати ОСОБА_1 у лютому 2022 року становив 21853,71 гривень (20 робочих днів) і у березні 2022 року 20041,23 гривні (22 робочих днів). Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати становить: (21853,71 грн. + 20041,23 грн.)/42 робочих дні (20 робочих днів у лютому та 22 робочих дні у березні) = 997,50 грн.

Період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 90 робочих днів (з 26.10.2022 по 01.03.2023), а розмір середнього заробітку за цей період становить 89775 грн. (90 робочих днів * 997,50 грн.). Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 89775 гривень в рахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Оцінюючи вимоги позивача щодо стягнення втраченого заробітку за період з 01.04.2022 по 25.10.2022 за час виконання нижче оплачуваної роботи, суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, приходить до таких висновків.

Так за вищезазначеним рішенням суду скасовано наказ №77 про переведення ОСОБА_1 на інші умови праці, отже позивач протягом певного періоду отримувала заробітну плату не за 1,0 ставки лікаря-лаборанта, а за 0,5 ставки лікаря лаборанта. За таких умов, зокрема доведеного факту незаконного переведення рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідні суми мають бути також стягнуті на користь позивача, яка на момент звернення до суду не була обмежена у відповідних строках.

Оскільки ОСОБА_1 в період з 01.04.2022 по 26.10.2022 отримала заробітну плату на загальну суму 70823,67 гривень (за вирахуванням вихідної допомоги та розрахункових при звільненні), проте в означений період роботи було 148 робочих днів, заробітна плата за які мала становити 148 дні* 997,50 гривень середньоденного заробітку=147630 гривень, тому сума недоотриманої заробітної плати становить 147630 гривень 70823,67 гривен = 76806,33 гривень.

Оскільки за положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а позивачем до стягнення було заявлено лише 63473,28 гривень в наведеній частині позовних вимог, саме зазначена сума і може бути стягнута на користь ОСОБА_1

VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви).

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

VІIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, пов`язаного з вимогою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Так 992,40 гривень мають бути стягнуті в рахунок витрат на оплату судового збору в частині вимоги про поновлення на роботі, а також 1% від суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та виконання нижче оплачуваної роботи, що становить (89775 гривень+63473,28 гривень)/100, що становить , стягненню підлягає також 1532,50 гривень. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь держави становить 2524,90 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 259, 263, 265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 89775 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень з обов?язковим відрахуванням всіх обов?язкових податків і зборів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 01.04.2022 по 26.10.2022 в сумі 63473 (шістдесят три тисячі чотириста сімдесят три) гривні 28 (двадцять вісім) копійок з обов`язковим відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради на користь держави 2524 (дві тисячі п`ятсот двадцять чотири) гривні 90 (дев`яносто) копійок в рахунок оплати судового збору.

? Рішення в частині поновлення на роботі на посаді лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради звернути до виконання негайно.

? Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повний текст рішення виготовлено «08» березня 2023 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Коломийська центральна районна лікарня Коломийської міської ради», , місцезнаходження вул. Мазепи, 134, м. Коломия, Івано-Франківська область.

Суддя: Л.В. Валігурська