Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього страхове відшкодування у розмірі 33398,86 грн та грошові кошти за проведення експертизи у сумі 2500,00 грн; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що 18 січня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів під керуванням водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до постанови суду від 23 березня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП застраховано АТ «СК «Країна», у зв`язку із чим потерпіла особа ОСОБА_3 як власник пошкодженого майна повідомила товариство про ДТП та звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування. 26 січня 2021 року здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, страховою компанією і потерпілою погоджено розмір страхового відшкодування у сумі 26248,84 грн, яка виплачена потерпілій 15 лютого 2021 року. Попри те, 26 січня 2021 року потерпілою здійснено замовлення дослідження про визначення вартості матеріального збитку заподіяного пошкодженням автомобіля при ДТП, яка мала місце 18 січня 2021 року. Відповідно до звіту від 27.01.2021 вартість матеріального збитку становить у сумі 59647,70 грн. відтак оскільки страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування лише у сумі 26248,84 грн, вартість матеріального збитку складає 59647,70 грн, а тому страхова компанія повинна здійснити доплату страхового відшкодування у сумі 33398,86 грн. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом із тим, для проведення автотоварознавчого дослідження позивачем понесено витрати на експерта у сумі 2500,00 грн, які просить також стягнути з відповідача. Вважає себе належним позивачем, адже у відповідності до п. 2.1 ПДР керував транспортним засобом на підставі документів: посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 08.09.2020 між страховою компанією та ОСОБА_2 укладеного договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 19 січня страхувальник повідомив страхову компанію про ДТП, яка мала місце 18 січня 2021 року. З аналогічним повідомленням звернулась потерпіла ОСОБА_3 21 січня 2021 року. 26 січня 2021 року представником відповідача - судовим експертом Різниченком В. Д. здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу в присутності ОСОБА_3 , про що складно акт огляду транспортного засобу та досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, на експертизі не наполягала. Однак, 27 січня 2021 року ОСОБА_3 самостійно здійснила замовлення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля не повідомивши про це страховика. 05 лютого 2021 року потерпіла звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та погоджується із розміром страхового відшкодування у сумі 26248,84 грн, який їй виплачено 15 лютого 2021 року. Вважає, що різницю між недостатньою страховою виплатою та завданою шкодою у відповідності до ст. 1199 ЦК України повинен виплатити ОСОБА_2 окрім цього, наводить аргументи про те, що позивач не є належним, адже потерпілим може бути фізична особа, майну якій заподіяно шкоду, однак ОСОБА_1 був водієм пошкодженого транспортного засобу та будь-яких доказів належності у нього права звернутися в інтересах власника пошкодженого майна до суду не подано, а ОСОБА_3 є потерпілою особою, якій на праві власності належав автомобіль. Просить у позові відмовити.

10 січня 2022 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали справи передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

11 лютого 2022 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині ухвали.

29 серпня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02 січня 2023 року представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить у позові відмовити повністю.

24 січня 2023 року позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. враховуючи подані заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились на підставі поданих документів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

08 вересня 2020 року між ОСОБА_2 (страхувальник) та Акціонерним товариством страхова компанія «Країна» (страховик) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4829244. Забезпечений транспортний засіб марки «HYUNAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності за полісом 130000,00 грн /а.с. 31/.

Суд установив, ОСОБА_2 18 січня 2021 року о 11 год. 40 хв. в Харківській області, Харківському районі, на а/д М-18 5 км+300м, керуючи транспортним засобом марки «HYUNAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив п. п. 11.3, 11.4 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «CHEVROLET Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2021 року (справа № 635/603/21) водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини щодо встановлення вини ОСОБА_2 не підлягають доказуванню.

ОСОБА_2 є власник транспортного засобу марки «HYUNAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 власником автомобіля марки «CHEVROLET Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджено свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 6, 7/.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 36.2 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Після дорожньо-транспортної пригоди, 26 січня 2021 року судовим експертом Різниченко В. Д., як представником АТ «СК «Країна», проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «CHEVROLET Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , за участі власника ОСОБА_4 , яким здійснено перелік назв деталей та опис пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 18 січня 2021 року.

ДТП, яка мала місце 18 січня 2021 року, страховою компанією визнано страховиком страховим випадком та здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування у сумі 26248,84 грн.

05 лютого 2021 року вх № 2995/21 ОСОБА_4 звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхованого відшкодування. Із змісту заяви убачається, що ОСОБА_4 погодилась із розміром страхового відшкодування у сумі 26248,84 грн. На проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу не наполягає. Після виплати страхового відшкодування претензій до ПАТ СК «Країна» не буде мати.

ОСОБА_4 надано інформацію для перерахування страхового відшкодування на банківський рахунок.

Отже, зазначене свідчить про те, що ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_4 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджується заявою позивача про страхове відшкодування та відповідає вимогам пункту 36.2 статті 36 Закону.

12 лютого 2021 року страхова компанія направили ОСОБА_4 лист про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування у сумі 26248,84 грн та такі кошти, у відповідності до заяви від 05.02.2021 була перераховані на картковий рахунок ОСОБА_4 / а.с. 30/.

15 лютого 2021 року страховою компанію здійснено перерахунок розміру страхового відшкодування у сумі 26248,84 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 18198.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що страховою компанією на підставі акта огляду пошкодженого транспортного засобу від 26 січня 2021 року здійснено виплату страхового відшкодування, розмір та спосіб здійснення якої погоджено із власником пошкодження транспортного засобу та на проведення експертизи власник пошкодженого автомобіля не наполягав, а отже, страхова компанія виконала домовленість щодо визначення розміру і способу виплати страхового відшкодування передбаченого п. 36.2 Закону.

Отже, ОСОБА_4 скористалась своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримала страхове відшкодування, а ПАТ «СК «Країна» забезпечило реалізацію права власника пошкодженого автомобіля на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженого зі страховою.

Однак, 27 січня 2021 року ОСОБА_4 , попри проведення акту огляду пошкодженого транспортного засобу представником страхової компанії від 26 січня 2021 року та відсутністю із сторони власника заяви про необхідність проведення експертизи, здійснено замовлення експертного автотоварознавчого дослідження пошкодженого транспортного засобу. Технічний огляд транспортного засобу проведено 26 січня 2021 року, що підтверджено актом огляду. Отже, акт огляду транспортного засобу, який став підставою для виплати страхового відшкодування у відповідності до п. 36.2 Закону також був одним із документів для експертного дослідження проведеного 27.01.2021. Визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власниці автомобіля марки «CHEVROLET Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , який складає у сумі 59647,70 грн. Дані обставини встановлено із висновку № 36-1/20 автотоварознавчого дослідження від 27 січня 2021 року /а.с. 10-16/.

Відповідно до п. п. 34.2, 34.3 Закону право самостійного вибору експерта для визначення розміру шкоди виникає у потерпілого лише в разі неявки представника страховика у визначений строк на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відтак, суд прийшов до переконання про те, що оскільки відповідач не ухилявся від направлення свого представника для огляду транспортного засобу, а тому у позивача не було підстав для самостійного обрання експерта для визначення розміру завданої майнової шкоди.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у справі №333/2096/17 від 10 червня 2020 року суди у порушення зазначених положень закону не звернули уваги на те, що факт перерахування страховою компанією на користь особи страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування у більшому розмірі. Посилання судів на висновок експертного дослідження не спростовує необхідність застосування наведених вище норм права і не вказує на те, що особа відмовився від своєї заяви, яка в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Ураховуючи наведене, правильно встановивши фактичні обставини справи, суди не звернули уваги на те, що страхова компанія під час вирішення питання про виплату страхового відшкодування у першу чергу керується Законом №1961-IV. Звертаючись із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування, позивач визначив розмір такого відшкодування, вказавши його у заяві, тобто погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме у заявленому розмірі.

Повертаючись до матеріалів справи суд повторно зазначає, що факт перерахування відповідачем на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Будь-яких доказів відмови ОСОБА_3 від заяви від 05 лютого 2021 року, суд не встановив; натомість ОСОБА_3 погодила у заяві від 05.02.2021 визначений розмір страхового відшкодування у сумі 26248,84 грн, який виплачено їй 15 лютого 2021 року.

У зв`язку із наведеним, суд прийшов до переконання про те, що за наведених обставин, доданий до справи висновок № 36-1/20 експертного автотоварознавчого дослідження суд не бере до уваги, адже АТ СК «Країна» та ОСОБА_3 було погоджено розмір та спосіб виплати страхового відшкодування у відповідності до п. 36.2 Закону, що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи, а відтак були відсутні підстав для проведення експертного дослідження.

Щодо доводів відповідача про неналежного позивача, то такі суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 2.2 ПДР України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Суд установив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, що підтверджено доказами, які міститься у матеріалах справи.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, хоча і такий не був власник пошкодженого транспортного засобу, а тому мав право пред`явити позов про відшкодування завданої шкоди, як особа, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом та якій було завдано збитків.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року (справа № 755/2656/19).

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивач правомірна користувався транспортним засобом на підставі документів, передбачених п. 2.2 ПДР України, а відтак суд прийшов до переконання про те, що позивач має право звернення до суду із відповідним позовом, незважаючи на те, що станом на час ДТП ОСОБА_1 не був власником пошкодженого в результаті ДТП автомобіля.

Щодо аргументів відповідача про те, що у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди то така може бути стягнута із особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, а саме ОСОБА_2 , у відповідності до ст. 1194 ЦК України, то такі суд оцінює критично, адже розмір страхового відшкодування не перевищує розмір ліміту відповідальності за полісом від 08 вересня 2020 року № 02/АР/4829244, а тому страхова компанія здійснює виплату страхового відшкодування у межах такого ліміту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року (справа № 362/3043/18).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що оскільки ДТП, яка мала місце 18 січня 2021 року визнана відповідачем страховим випадком та виплачено страхове відшкодування у відповідності до вимог Закону, а відтак відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування, виходячи із вартості матеріального збитку визначеного висновком від 27 січня 2021 року № 36-1/20, а відтак у позові необхідно відмовити повністю.

Щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2500,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частинами 6, 7 статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи за проведення автотоварознавчого дослідження 27 січня 2021 року сплачено кошти у розмірі 2500,00 гривень, що підтверджено наявною у справі квитанцією, які у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, судовий збір необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Судові витрати сплачені ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Електриків, будинок № 29-А, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 24 січня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець