Справа № 204/3927/22
Провадження № 2/204/299/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою, скасування державної реєстрації іпотеки на квартиру та державної реєстрації обтяження майна іпотекою, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року в розмірі 104 295,58 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 травня 2022 року складає 3 050 645,71 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 58,10 кв.м., житловою площею 31,70 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року ОСОБА_1 21 грудня 2007 року отримала кредит у розмірі 225 356,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2027 року. Згідно заяви відповідача від 21 липня 2008 року кредитний договір № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 34 072,17 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17 травня 2022 року має заборгованість у загальному розмірі 104 295,58 доларів США, яка складається з наступного: 30 430,50 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 28 811,41 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 732,70 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39 320,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» і відповідач 21 грудня 2007 року уклали договір іпотеки № DNU0G5. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 58,10 кв.м, житловою площею 31,70 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 320 170,00 грн. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вирішив звернутися до суду з даним позовом.

09 серпня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року у справі № 204/2226/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною додаткової угоди, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, суд прийшов до висновку, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року не є укладеною, оскільки в ній відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (закон пов`язує момент укладення зазначених договорів з моментом передання грошей), а тому є такою, що не породжує для сторін взаємних прав та обов`язків. З огляду на наведене суд зазначає, що оскільки додаткова угода не є укладеною, зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов передбачених договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року. Суд також встановив, що заява про зміну валюти кредиту від 21.07.2008 року не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, а тому не приймається судом до уваги. У позовній заяві розрахунок заборгованості здійснений позивачем в іноземній валюті України, виходячи з відсоткової ставки 14,04% річних та суми боргу 34 072,17 доларів США, згідно умов додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року, яка визнана судом неукладеною. Заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 28 811,41 доларів США розрахована за період з 09.09.2008 року по 17.05.2022 року включно. При цьому, враховуючи те, що 06 квітня 2015 року позивач звернувся до суду про дострокове стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі, розраховані в іноземній валюті сума процентів визначена за період з 09.09.2008 року по 17.05.2022 року включно, є безпідставною, адже повернення кредиту та сплата процентів мають відбуватись у національній валюті України (гривні), при цьому з дня пред`явлення до позивальника вимоги про дострокове виконання кредитного зобов`язання, згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у позивача припинилось право нараховувати передбачені договором проценти. Тому позов є безпідставним. Крім того, за договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року відповідачем здійснені оплати на загальну суму 420 949,81 грн. Враховуючи те, що підставами позову є обставини укладення між сторонами договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року, який виконувався відповідачем у належний спосіб, зокрема у національній валюті України - гривні, твердження позивача про наявність заборгованості, що визначена в іноземній валюті, є безпідставними, а тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставним. У зв`язку з тим, що вимога позивача про виселення є похідною від вимоги про звернення стягнення на квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах, вказана вимога про виселення є безпідставною і задоволенню не підлягає. У зв`язку з викладеним просив відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову в повному обсязі.

Також, 09 серпня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якій вона просила: визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О. А. за № 4639; скасувати державну реєстрацію іпотеки квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та державну реєстрацію обтяження даного майна іпотекою, що зареєстроване в реєстрі для реєстрації заборон за № 306; стягнути судові витрати. В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що 21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений Договір про іпотечний кредит № DNU0G5 за умовами п. 1.1. якого кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 225 356,25 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 225 356,25 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Відповідно до п. 1.3. Договору про іпотечний кредит, кредит надається строком погашення не пізніше 21 грудня 2027 року на: придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу № б/н від 21 грудня 2007 р., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання Договору про іпотечний кредит між позичальником та кредитором 21 грудня 2007 року був укладений іпотечний договір № DNU0G5, згідно умов п. 1.1. якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором нерухоме майно житлового призначення, а саме: 2-кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 58,10 кв.м, житловою площею 31,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно вимог пп. 1.3.1. Іпотечного договору заставна вартість на день укладення цього договору за згодою сторін становить 320 170,00 грн. Згідно пп. А п. 3.4 Іпотечного договору, іпотека припиняється виконанням у повному обсязі зобов`язань. За договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року нею здійснені оплати на загальну суму 420 949,81 грн. Вона протягом всього строку кредитного договору у період з січня 2008 року по квітень 2015 року належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. Належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Виходячи з того, що позичальником ОСОБА_1 в повному обсязі виконане зобов`язання, що виникло на підставі договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року на підставі ст. ст. 593, 599 ЦК України та статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека вважається припиненою через належне виконання основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 вирішила звернутися до суду з даною зустрічною позовною заявою.

Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою, скасування державної реєстрації іпотеки на квартиру та державної реєстрації обтяження майна іпотекою, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири (а.с. 105).

10 листопада 2022 року від представника позивача за первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Провоторова Ю.В. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно заяви ОСОБА_1 від 21.07.2008 року кредитний договір № DNU0G5 від 21.12.2007 року переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 34 072,17 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 17 травня 2022 року має заборгованість у розмірі 104 295,58 доларів США. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань. Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, а в разі неможливості відкладення, про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши вказану заяву суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, доказів на підтвердження поважності причин неявки представника до суду не надано. Сторонам було надано достатній строк для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів та своїх пояснень, сторони у повній мірі реалізували надані їм права щодо подання заяв по суті справи. Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності представника позивача за первісним позовом (представника відповідача за зустрічним позовом). Позовні вимоги за первісним позовом підтримував та просив суд їх задовольнити. Позовні вимоги за зустрічною позовною не визнав та просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги за первісним позовом не визнав, заперечував проти їх задоволення та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Зустрічний позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали Договір про іпотечний кредит № DNU0G5, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 225 356,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2027 року (а.с. 12-14).

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 3 002,22 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що виникає з Договору про іпотечний кредит, 21 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № DNU0G5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрований в реєстрі за № 4639, згідно з яким ОСОБА_1 як іпотекодавець передала в іпотеку Банку як іпотекодержателю нерухоме майно житлового призначення 2-кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 58,10 кв.м., житловою площею 31,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-23).

Того ж дня, тобто 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням договору іпотеки було накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , до припинення договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборон за № 306.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику ОСОБА_1 обумовлену Договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року суму грошових коштів.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 скористалась наданим кредитом, між нею та Банком склалися кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою.

Згідно Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року, дату укладення якої не зазначено, сторони обумовили викласти Договір про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року кредитний договір в іншій редакції, зокрема: п. 8.1. Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на строк з 09.09.2008 року по 21.12.2027 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 34 072,17 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00%; від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за обслуговування ресурсів в розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Станом на 09.09.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року складає 159 798,46 грн., що еквівалентно 34 072,17 доларів США. (а.с. 17-18).

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором на загальну суму 35 032,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 819 404,62 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року по справі № 204/2226/15-ц, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/46825889, було відмовлено у задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а також відмовлено у задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

У рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року по справі № 204/2226/15-ц суд прийшов до висновку, що додаткова угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року не є укладеною, оскільки в ній відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (закон пов`язує момент укладення зазначених договорів з моментом передання грошей), а тому є такою, що не породжує для сторін взаємних прав та обов`язків. Оскільки додаткова угода не є укладеною, зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов передбачених договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року.

Підставою для відмови судом Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 у справі № 204/2226/15-ц, стало те, що; відповідач по справі на протязі всієї дії кредитного договору належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів; у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів; посилання позивача на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, та на його право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту на підставі статті 1050 ЦК України є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності; грошові кошти надавалися у гривні, а оскільки кредитні кошти надавалися у гривні, то і зобов`язання з їх повернення повинно бути виконано у гривні. Враховуючи, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 35 032,26 доларів США суд пришов до висновку, що Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» слід відмовити у позові з тієї підстави, що підстав для стягнення заборгованості, яка була надана у гривні, в іноземній валюті суд не вбачає.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/53181278, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» було відхилено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року залишено без змін.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд вважає встановленим, що Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року не є укладеною, а тому не породжує для сторін взаємних прав та обов`язків. При цьому, оскільки додаткова угода не є укладеною, зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов передбачених договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року, тобто саме у валюті України гривні.

У статті 129-1 Конституції України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Однак, незважаючи на те, що у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року по справі № 204/2226/15-ц, яке набрало законної сили, судом було встановлено та наголошено на тому, що зобов`язання ОСОБА_1 з повернення отриманих у кредит грошових коштів повинно виконуватися у валюті України гривні відповідно до умов передбачених договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року, а додаткова угода до цього договору не є укладеною, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», в порушення закріпленого Конституцією України принципу обов`язковості судового рішення, продовжувало нараховувати ОСОБА_1 заборгованість у доларах США, а не у гривні, що має відображення у доданому Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунку заборгованості за договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року станом на 17 травня 2022 року, в якому зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 становить 104 295,58 доларів США (а.с. 8-10).

Такі дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» є протиправними та порушують право ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору у порядку визначеного цим договором, а тому наданий Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунок заборгованості за договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року станом на 17 травня 2022 року суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки такий розрахунок заборгованості проведений не у відповідності до умов Договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року.

До ухвалення Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 15 липня 2015 року рішення по справі № 204/2226/15-ц ОСОБА_1 належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів за Договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності з заявою від 19 липня 2022 року про призначення судово-економічної експертизи по цивільній справі № 204/3927/22, на вирішення якої просив постановити наступне питання: чи підтверджується документально наявність заборгованості за Договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року та за кредитним договором № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, що були укладені між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 ?

Так, з додатку № 3 «Відомість дослідження квитанцій згідно яких ОСОБА_1 платила ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитний договір № DNU0G5 від 21.12.2007 року, або вносила кошти на рахунок № НОМЕР_3 » до Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 130/22 по заяві від 19.07.2022 року, складеного судовим експертом науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Дідоборщ В.А., вбачається, що за період з січня 2008 року по червень 2015 року ОСОБА_1 сплатила Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» 432 990,56 грн. (а.с. 153 (зворотній бік) - 154).

З викладеного вбачається, що станом на червень 2015 року ОСОБА_1 сплатила Банку суму (432 990,56 грн.), що майже вдвічі більша, ніж сума кредиту, отримана нею за договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року (225 356,25 грн.).

Згідно Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 130/22 по заяві від 19.07.2022 року, складеного 27 жовтня 2022 року судовим експертом науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Дідоборщ В.А., в обсязі наданих документів підтверджується відсутність заборгованості за договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року та за кредитним договором № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, що були укладені між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 (а.с. 144-149).

У даному висновку експерта зазначено, що в дослідженні розраховано платежі за умови наведених в кредитному договорі № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, а саме платіж в місяць 3 002,22 грн., процентна ставка 15%, інші платежі 0,00 грн., період платежу 20 років (240 місяців), сума процентів та щомісячної комісії 495 176,55 грн., слід зазначити за даними умовами є переплата за кредитом, процентна ставка фактично за даним кредитом становить 15,2083%. Після квітня 2008 року був погашений кредитний договір № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, та за іпотечний договір внесені кошти більше, ніж передбачено, в зв`язку з тим, що за кредитним договором DNU0G5 від 21 грудня 2007 року немає заборгованості за даними ПАТ КБ «Приватбанк» за іпотечним договором теж перерахований плановий платіж та становить 2 097,11 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У статті 110 ЦПК України закріплено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Проаналізувавши вищевказаний висновок експерта вбачається, що сплативши станом на червень 2015 року на користь Банку 432 990,56 грн. ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, тобто в повному обсязі виконала свої зобов`язання за даним договором.

При цьому, Банком не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на теперішній час заборгованості за договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року.

Щодо позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири суд зазначає наступне.

У пункті 3.2 укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 Іпотечного договору № DNU0G5, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4639, сторони обумовили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У пунктах 4.1, 4.2 Іпотечного договору № DNU0G5, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4639, сторони обумовили, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань, вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 5.2.4 Договору про іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що закріплено у частині 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Викладене свідчить про те, що право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя лише у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання або з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку» (правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця).

Однак, як було встановлено судом, ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, тобто в повному обсязі виконала свої зобов`язання за даним договором.

Тому, очевидним є висновок про те, що у Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» як іпотекодержателя за Іпотечним договором № DNU0G5, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрованим в реєстрі за № 4639, не виникло передбаченого законом та договором права на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підсумовуючи наведене суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», пред`явлені до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , є похідними від позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні яких судом відмовлено, то вказані позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволенню також не підлягають.

Отже, у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири, слід відмовити в повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 599-609 ЦК України підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Статтею 17 Закону України «Про Іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки. Так, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому, основне зобов`язання це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Враховуючи, що ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, тобто в повному обсязі виконала свої зобов`язання за даним договором, суд вважає, що основне зобов`язання ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит є припиненим внаслідок його фактичного виконання позичальником.

У пункті 3.4 укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 Іпотечного договору № DNU0G5, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4639, закріплено, що іпотека припиняється: а) виконанням у повному обсязі зобов`язань; б) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 1 частини 1 статті 593 ЦК України також передбачено, що право застави (різновидом якої є іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

У частині 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, оскільки у зв`язку з фактичним погашенням позичальником ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, основне зобов`язання ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит є припиненим та припинились правовідносини між ОСОБА_1 як позичальником та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором за договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21 грудня 2007 року, це в свою чергу призвело до припинення й іпотеки за Іпотечним договором № DNU0G5, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрованим в реєстрі за № 4639, як похідної від основного зобов`язання.

Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і припиняється у разі припинення основного зобов`язання, суд приходить до переконливого висновку про наявність законних підстав для визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором № DNU0G5, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрований в реєстрі за № 4639, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічною позовною заявою в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічною позовною заявою в частині скасування державної реєстрації іпотеки на квартиру та державної реєстрації обтяження майна іпотекою, то такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони є передчасними. Суд зазначає, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку, а тому рішення суду про визнання іпотеки припиненою є самостійною підставою для зняття заборони відчуження квартири та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Доказів того, що рішення суду про визнання іпотеки припиненою не буде виконано, стороною позивача за зустрічним позовом суду не надано.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Бутенко О.О., що підтверджується ордером серії АЕ № 1142865 від 11 липня 2022 року, виданим адвокатським бюро Бутенка Олесія «БІ ЕЙ СЕП-ГРУП» (а.с. 140), а також Договором про надання правової (правничої) допомоги № 27-рд від 11 липня 2022 року, укладеним між Адвокатським бюро Бутенка Олесія «БІ ЕЙ СЕП-ГРУП» та ОСОБА_1 (а.с. 233-238).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

У пункті 5 укладеного між Адвокатським бюро Бутенка Олесія «БІ ЕЙ СЕП-ГРУП» та ОСОБА_1 . Договору про надання правової (правничої) допомоги № 27-рд від 11 липня 2022 року сторони обумовили, що погоджений сторонами орієнтовний час роботи адвоката, включаючи представництво в суді першої інстанції (Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська) складає 25 годин та визначається за згодою сторін в сумі 57 500,00 грн.

Згідно з пунктом 6 вказаного Договору про надання правової (правничої) допомоги, замовник зобов`язаний сплатити гонорар наступним чином: 57 500,00 грн. трьома рівними частинами: до 25 липня 2022 року 19 166,67 грн., до 25 серпня 2022 року 19 166,67 грн., до 25 вересня 2022 року 19 166,67 грн.

01 лютого 2023 року між Адвокатським бюро Бутенка Олесія «БІ ЕЙ СЕП-ГРУП» та ОСОБА_1 було підписано Акт № 80.1а передання-прийому наданих юридичних послуг, в якому відображено інформацію про послуги, надані виконавцем та прийняті замовником, а також зазначено, що всього оплачено за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 27-рд від 11 липня 2022 року 57 500,00 грн. (а.с. 240-241).

ОСОБА_1 сплатила адвокатському бюро Бутенко Олесія в рахунок оплати за надання правової допомоги всього 57 500,01 грн. (платіжна інструкція № 154777674 від 26 липня 2022 року на суму 19 166,67 грн. (а.с. 143), платіжна інструкція № 159667031 від 25 серпня 2022 року на суму 19 166,67 грн. (а.с. 142), платіжна інструкція № 165109736 від 26 вересня 2022 року на суму 19 166,67 грн. (а.с. 141)).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом (відповідачем за первісним позовом) ОСОБА_1 документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 57 500,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Слід також зазначити, що такий розмір витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, а також часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт. При цьому, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» не подавало до суду клопотань щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, за складання судовим експертом науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Дідоборщ В.А. Висновку експерта від 27 жовтня 2022 року за результатами проведення судово-економічної експертизи № 130/22 по заяві від 19.07.2022 року, ОСОБА_1 було сплачено 19 254,54 грн., що підтверджується рахунком фактурою № 65 від 03 жовтня 2022 року (а.с. 160 (зворотній бік)), договором № 01/10 від 03 жовтня 2022 року, укладеним між науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 (а.с. 161-163), актом № 130/22 попереднього розрахунку вартості виконання висновку судово-економічної експертизи віл 03 жовтня 2022 року (а.с. 164). Оскільки позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 задоволені частково, то вказані витрати за складання висновку експерта також мають бути стягнуті з відповідача за зустрічною позовною заявою - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 .

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат за направлення поштової кореспонденції, то на переконання суду такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки законом не передбачено можливості стягнення поштових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення по справі.

Отже, зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою, скасування державної реєстрації іпотеки на квартиру та державної реєстрації обтяження майна іпотекою, підлягає частковому задоволенню.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом відмовлено, то судові витрати Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача за первісним позовом.

Враховуючи, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 задоволені частково (задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, а у задоволенні другої позовної вимоги немайнового характеру судом відмовлено), то з відповідача за зустрічним позовом - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 525, 526, 546, 593, 598, 599, 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, Закону України «Про Іпотеку» та керуючись 2, 4, 76-82, 89, 109, 128, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою, скасування державної реєстрації іпотеки на квартиру та державної реєстрації обтяження майна іпотекою задовольнити частково.

Визнати припиненою іпотеку за Іпотечним договором № DNU0G5, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., зареєстрований в реєстрі за № 4639, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40 копійок), витрати на правничу допомогу у розмірі 57 500,00 грн. (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот гривень, 00 копійок) та витрати за складання висновку експерта у розмірі 19 254,54 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні, 54 копійки).

В іншій частині вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 08 лютого 2023 року.

Суддя Д.Л. Черкез