Справа № 309/5336/22
Провадження № 2/309/1009/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

з участю секретаря: Гаклик Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Рошинець Наталія Павлівна про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Рошинець Наталія Павлівна про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 на момент смерті проживала разом з донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сином ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки, що належали померлій на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та трьох земельних ділянок: земельна ділянка розміром 0,07 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території смт. Вишково Вишківської селищної ради; земельна ділянка розміром 0,54 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території смт. Вишково Вишківської селищної ради; земельна ділянка розміром 0,25 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території смт. Вишково Вишківської селищної ради. При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини позивачці роз`яснено про неможливість оформлення спадщини, у зв`язку з відсутністю в неї оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки. У зв`язку з чим змушена звернутися до суду для захисту свого права.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Представник позивача адвокат Довгій В.І. подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, подавши заяву, у якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Рошинець Н.П. в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

У зв`язку з чим суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази, суд констатує наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №3664 від 09.10.2007 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . /а.с.16/

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії Р2 №259233, виданого на підставі розпорядження голови Хустської РДА від 29.12.2002 року за №785, ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 , передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,86 га, яка розташована на території смт.Вишково Вишківської селищної ради, для ведення особистого селянського господарства. /а.с.17/

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.10/

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 /а.с.10/, відповідач ОСОБА_2 - її сином. /а.с.12/

Згідно довідки центру надання адміністративних послуг Вишківської селищної ради за №2863 від 05.09.2022 року на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , з нею були зареєстровані: донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На спірний житловий будинок 17.09.2007 року виготовлено технічний паспорт. /а.с.14-15/

Також встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів та будинок та земельні ділянки втрачено, що унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Отже виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав.

Таким чином, оскільки право власності на житловий будинок було набуто спадкодавцем ще у 1985 році, однак відповідні оригінали правовстановлюючих документів було втрачено, така не є самочинним будівництвом, на будинок виготовлено технічний паспорт, то такий входив до складу спадщини за померлою ОСОБА_3 .

Щодо визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку правовстановлюючого документа на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Також з 01.01.2013 року набув чинності ЗУ «Про державний земельний кадастр».

Згідно ст.1 даного Закону: державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до ст. 16 Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Однією із складових відомостей про земельну ділянку, що вносяться до Державного земельного кадастру є кадастровий план земельної ділянки, в якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності) та координати поворотних точок земельної ділянки.

Відповідно до ч.1-3 ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з ч.ч.3-5 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Тобто, для визначення та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці в обов`язковому порядку необхідне розроблення документація із землеустрою, яка містить відомості про координати поворотних точок меж земельної ділянки та графічне зображення земельної ділянки.

Із зазначеного можна дійти висновку, що відповідно до чинного законодавства, земельна ділянка як об`єкт права власності вважається належним чином сформованою та ідентифікованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру, чому передує обов`язкова розробка технічної документації із землеустрою. При такій розробці межі земельної ділянки визначаються геодезичними методами з прив`язкою не менше двох поворотних точок, і саме такі межі вважають межами земельної ділянки в розумінні ст. 79 ЗК України. За відсутності такого земельна ділянка не є належним чином ідентифікованою (персоніфікованою), а тому не може вважатися річчю з визначеними індивідуалізованими ознаками (ст.184 ЦК України), що в свою чергу унеможливлює визнання права власності на неї в судовому порядку.

В даному випадку спадкодавцем ОСОБА_3 за життя було виготовлено технічну документацію із землеустрою, земельним ділянкам було визначено межі, присвоєно кадастровий номер, а отже такі земельні ділянки вважаються сформованими, є оборотоздатною річчю та входять до складу спадщини. Водночас, спадкодавець за життя не встигла зареєструвати земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що унеможливлює оформлення спадщини за спадкоємцями у позасудовому порядку, а тому відповідне право також підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

Відтак відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно після смерті матері не є перешкодою для реалізації позивачем права на оформлення спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину за померлою ОСОБА_3 у силу приписів ч.3 ст. 1268 ЦК України, а інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 визнав позов повністю, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем, що відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, є підставою для його задоволення.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 142, 206, 258-259, 264-265,354 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, площею 0,07 га, для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0,94 га, для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території смт. Вишково Вишківської селищної ради, які належали померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2№ 259233 від 26.06.2003 р. в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 лютого 2023 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.