ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1560/23 Справа № 227/3821/21 Суддя у 1-й інстанції - Здоровиця О.В. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 227/3821/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Добропільська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Добропільської міської ради, яке постановлено суддею Здоровицею О.В. у місті Добропілля Донецької області та повне судове рішення складено 18 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Добропільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Добропільської міської ради.

Позовну заяву мотивовано тим, що Рішенням Добропільської міської ради від 25.05.2021 року №8/9-46 «Про припинення договору оренди землі від 05.05.2006 року №4АА17400098 ОСОБА_1 » припинено позивачу дію договору оренди землі від 05.05.2006 року № №4АА17400098 на земельну ділянку для розміщення автостоянки для легкових автомобілів, за згодою сторін.

Позивач стверджує, що не звертався з заявою про припинення договору до відповідача.

В зв`язку з чим, позивач просив визнати незаконним та скасування рішення Добропільської міської ради від 25.05.2021 року №8/9-46 «Про припинення договору оренди землі від 05.05.2006 року №4АА17400098 ОСОБА_1 »

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Добропільської міської ради закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції повністю та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнення доводів особи, які подали апеляційних скарг

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції повністю та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач наполягає на тому, що він звертався до відповідача для укладання договору оренди земельної ділянки, як фізична особа, а не як фізична особа підприємець. У всіх документах позивач вказаний, як фізична особа, не має документів, що містять відомостей про те, що позивач виступає, як ФОП.

Вказує, що наявність статусу підприємця не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає, як підприємець у всіх правовідносинах, посилаючись на аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 761/5115/17.

Позивач зазначає, що земельну ділянку він використовував у власних приватних цілях для розміщення власних транспортних засобів, а проставлення печатки ФОП, на деяких документах, викликано неуважністю при складанні документів.

Вважає, що суд першої інстанції вдався до збирання доказів та перекрутив слова представника позивача про те, що, як на момент укладення договору, так і на теперішній час позивач є ФОП, проте укладав договір оренди з відповідачем, як фізична особа.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, на задоволення апеляційної скарги наполягають.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, в інтересах якого діє адвокат Макєєв О.В., звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Добропільської міської ради від 25.05.2021 року №8/9-46 «Про припинення договору оренди землі від 05.05.2006 №4АА17400098 ОСОБА_1 ».

З доданих до позову матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 , укладаючи вищевказаний договір оренди землі діяв як фізична-особа підприємець, який мав намір використовувати орендовану земельну ділянку в своїй підприємницькій діяльності.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до яких є загальнодоступним, ОСОБА_1 є ФОП з 09.02.2004 року і до теперішнього часу, основним видом діяльності якого є надання в оренду автомобілів та легкових автотранспортних засобів.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Добропільської міської ради, суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, за змістом частини 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у справі є визнання незаконним та скасування рішення Добропільської міської ради, тобто оспорює правомірність винесення Добропільською міською радою рішення від 25.05.2021 року №8/9-46 «Про припинення договору оренди землі від 05.05.2006 №4АА17400098 ОСОБА_1 », яка є власником земельної ділянки, яка була передана в оренду ОСОБА_1 для розміщення автостоянки для легкових автомобілів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач укладав вказаний договір як фізична особа-підприємець, про що свідчать матеріали справи, а саме: договір оренди землі, який підписаний орендарем ФОП ОСОБА_1 , на якому мається відбиток печатки фізичної особи-підприємця (а.с.19-23); акт визначення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 для розміщення автостоянки для легкових автомобілів в АДРЕСА_1 (а.с.27), акт приймання-передачі об`єкта оренди (а.с.28), додаткова угода до договору оренди землі від 05.05.2006 року № 4АА17400098 (а.с.32), на яких також мається відбиток печатки орендаря ФОП ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача про те, що він звертався до відповідача для укладання договору оренди земельної ділянки, як фізична особа, а не як фізична особа підприємець, оскільки це спростовується наявними у справі доказами.

Крім того, колегія суддів ставиться критично до доводів апеляційної скарги, щодо проставлення печатки ФОП, на деяких документах, з посиланням виключно на неуважністю при складанні документів та розцінює їх, як тлумачення на свою користь.

Таким чином, врахувавши зміст та характер позовних вимог, підстави заявленого позову, надавши правильну юридичну кваліфікацію правовідносинам сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відтак спір повинен розглядатись за правилами господарського судочинства, з чим погоджується колегія суддів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно визначив наявність законних підстав для закриття провадження по справі.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що наявність статусу підприємця не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає, як підприємець у всіх правовідносинах, посилаючись на аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 761/5115/17, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу

Фізична особа здійснює право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до яких є загальнодоступним, ОСОБА_1 є ФОП з 09.02.2004 року і до теперішнього часу, основним видом діяльності якого є надання в оренду автомобілів та легкових автотранспортних засобів.

Посилання апеляційної скарги на неврахування судом першої інстанції висновкуВеликої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 761/5115/17, є безпідставним, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній заявником у апеляційній скарзі постанові.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Макєєва О.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: