Справа № 443/1046/19 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І.
Провадження № 22-ц/811/1289/22 Доповідач в 2 інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.11.2010 року у розмірі 127796 грн. 35 коп. та судових витрат в розмірі 2270 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 звернувся до AT КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 09.11.2010 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Стверджує, що банк забезпечив відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором та не сплатив суму кредиту, внаслідок чого станом на 10.06.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 127796,35 грн., з яких: 19745,26 грн. заборгованість за кредитом; 108051,09 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

15.10.2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Посікіра Р.Р., подав зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити висувати ОСОБА_1 незаконні вимоги щодо погашення заборгованості та стягнути моральну шкоду, розмір якої, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, становить 92000 грн., а також витрати на правничу допомогу.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що в провадженні Жидачівського районного суду Львівської області знаходилась цивільна справа №443/1904/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів на рахунку. Рішенням у даній справі встановлено, що 20.09.2014 року з картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 шахрайським способом було списано 20282,08 грн. експрес-платежем за телефоном 3700. При здійсненні платіжних операцій 20.09.2014 року на загальну суму 20282,08 грн. ОСОБА_1 особисто не використовував електронний платіжний засіб, він не несе відповідальності за таку платіжну операцію. Даним рішенням суду зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на кредитній картці «Голд» ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , до того стану, який був перед початком проведення операції «Списання експрес-платежу по телефону 3700» 20.09.2014 року на суму 20282,08 грн. На даний момент рішення суду банком не виконане, що підтверджується інформаційною довідкою з автоматизованої системи виконавчих проваджень від 06.10.2020 року. Протягом 2015-2019 років банк продовжує нараховувати заборгованість, в тому числі, й по процентах, пені та комісії за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви за первісним позовом, надсилає повідомлення з вимогою сплатити заборгованість.

Зазначає, що договір банківського рахунку є споживчим, на що вказує ч.3 ст.1067 ЦК України. За змістом ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , просить його скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що єдиним доказом позивача за зустрічним позовом є висновок експерта, не взявши до уваги інші докази, які містяться в матеріалах справи.

Звертає увагу, що протягом 2015-2019 років банк продовжував нараховувати заборгованість за, нібито, кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, та надсилав повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, однак, відносини між сторонами оформлені договором карткового рахунка, що встановлено рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 липня 2015 року, а тому звернення банку до суду та нарахування кредитної заборгованості є протиправним.

Вважає, що звернення до суду з первісним позовом вказує на зловживання банком своїми процесуальними правами і така протиправна поведінка завдала йому (апелянту) моральних страждань, що підтверджується висновком експерта.

Додає, що суд першої інстанції не вирішив питання розподілу судових витрат та безпідставно відмовив у відшкодуванні йому витрат на правничу допомогу за первісним позовом.

30.06.2022 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому висловився в заперечення доводів скарги, вважає, що такі зводяться до власної переоцінки доказів, правильності висновків не спростовують, відтак, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.11.2010 року підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (а.с.9), відповідно до умов якої, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використанням кредитки «Універсальна Gold».

До анкети-заяви позивач надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GoldLight», витяг з Умов та правил надання банківських послуг», розрахунок заборгованості.

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем (а.с.5-8), заборгованість за договором №б/н від 09.11.2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , станом на 10.06.2019 року становить 562242,11 грн., з яких: 19745,26 грн. заборгованість за кредитом; 537597,13 грн. заборгованість за процентами; 4899,72 грн. комісія. Заборгованість, визначена банком до стягнення, становить 127796,35 грн.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із безпідставності пред`явлених до відповідача позовних вимог.

Окрім того, суд першої інстанції врахував обставини, встановлені рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.07.2016 року у справі №443/1904/15-ц, яким вирішено зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на кредитній картці «Голд» ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , до того стану, який був перед початком проведення операції «Списання експрес-платежу по телефону 3700» 20.09.2014 року на суму 20282,08 грн. (а.с.81-87).

Вказаним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.07.2016 року у справі №443/1904/15-ц встановлено наступні обставини.

У відділеннях Філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу ОСОБА_1 було відкрито карткові рахунки з наступними номерами: НОМЕР_2 ; НОМЕР_1 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 та він є держателем вказаних карток.

Підписом на анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, позивач ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які в сукупності становлять договір про надання банківських послуг.

Відповідачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами в належній формі договору про надання банківських послуг, оскільки не доведено, що Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку містять підпис позичальника.

На підставі даних виписки за особовим рахунком позивача ОСОБА_1 за основною карткою договору 731640, яка надана відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», встановлено, що о 13 год. 29 хв. 48 сек. 20.09.2014 року з картки позивача № НОМЕР_1 було списано 20282,08 грн. експрес-платежем за телефоном 3700.

Після виявлення блокування сім-картки телефону та зняття коштів, позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» на гарячу лінію «3700» із заявою з проводу транзакцій по картці № НОМЕР_1 , що вбачається з переписки між сторонами. Із вказаної переписки також вбачається, що відповідач визнав, що у даному випадку мали місце шахрайські дії третіх осіб, спрямовані на заволодіння грошових коштів позивача, а також відповідач з приводу вказаного факту рекомендував позивачу звернутись у правоохоронні органи.

03.10.2014 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР №0003192 внесено відомості про шахрайські дії, скоєні невідомою особою, яка 20 та 22 вересня 2014 року заволоділа його коштами в загальній сумі 79301,08 грн., у тому числі в сумі 20282,08 грн., які зняті з картки Приватбанку № НОМЕР_1 , держателем якої є позивач.

З рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів від 06.07.2015 року (справа №914/319/15), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2016 року (а.с.117-133), відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено, а судом не встановлено обставин, які безспірно доводять, що позивач ФОП ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному списанню коштів на рахунку. Після виявлення факту безпідставного переказу коштів позивач ФОП ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявами, в яких повідомляв про цей факт та просив провести відповідне службове розслідування і встановити винних осіб.

Хоч судові рішення у справі №914/319/15 стосуються списання коштів з рахунків ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, однак, суд бере до уваги, що операції по списанню коштів з належної позивачу ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_1 та рахунків ФОП ОСОБА_1 здійснені в результаті тих самих протиправних дій невідомих осіб.

З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 20 вересня 2014 року на загальну суму 20282,08 грн. позивач ОСОБА_1 особисто не використовував електронний платіжний засіб, судом не встановлено, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому суд дійшов висновку, що позивач не несе відповідальності за таку платіжну операцію, здійснену за допомогою платіжної картки № НОМЕР_1 .

Вищевказане рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.07.2016 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 01.10.2018 року (а.с.88-91, 92-95).

07.11.2019 року Печерським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження №60468995 про виконання виконавчого листа Жидачівського районного суду Львівської області №443/1904/15-ц (а.с.96-97).

Станом на сьогоднішній день, рішення Жидачівського районного суду Львівської області не виконане, що визнається представником банку.

Крім того, як вбачається із наданого розрахунку заборгованості, з дня списання коштів в сумі 20282,08 грн., що мало місце 20.09.2014 року, жодних інших операцій, пов`язаних з використанням кредитних коштів, ОСОБА_1 не здійснювалось та непогашеної заборгованості не було. Однак, незважаючи на це та на обов`язок відновити залишок коштів на кредитній картці «Голд» ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_1 , позивач продовжував нараховувати проценти за користування коштами та штрафні санкції.

З огляду на те, що рішення суду в частині відмови в задоволенні первісних вимог АТ КБ «Приватбанк» сторонами не оскаржується, тому колегія суддів в цій частині законність рішення не перевіряє.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині за вимогами зустрічного позову, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

За приписами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що йому АТ КБ «Приватбанк» завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що протягом 2015-2019 років банк продовжував нараховувати заборгованість за, нібито, кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, та надсилав повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, однак, відносини між сторонами оформлені договором карткового рахунка, що встановлено рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 липня 2015 року, а тому звернення банку до суду та нарахування кредитної заборгованості є протиправним. Вважає, що звернення до суду з первісним позовом вказує на зловживання банком своїми процесуальними правами й така протиправна поведінка банку завдала йому моральних страждань, що підтверджується висновком експерта №472/21 від 23.06.2021 року, яким встановлено еквівалент моральної шкоди в сумі 92000 грн.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд апеляційної інстанції враховує те, що, підписуючи 09.11.2010 анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до умов якої ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використання кредитки «Універсальна Gold», позивач чітко усвідомлював, що такі кошти йому надаються на певних умовах. Однак, після того, як були вчинені шахрайські дії із знаття коштів з його картки, про що було встановлено судовим рішенням, та зобов`язано банк відновити залишок коштів на картці, банк продовжував нараховувати відсотки та штрафні санкції на умовах, які суд під час вирішення первісного позову банку про стягнення заборгованості визнав такими, що не узгоджені між банком та позичальником.

З огляду на викладене й те, що пред`явлена ОСОБА_1 вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язується із пред`явленням банком до нього позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для присудження позивачу морального відшкодування, оскільки пред`явлення необґрунтованого позову не є безумовною підставою для висновку про заподіяння особі моральної шкоди в контексті вимог статей 23, 1167 ЦК України.

Колегія суддів також враховує, що порушення суб`єктивних прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторони, виконання якого не може оцінюватись, як заподіяння їй моральних страждань.

Отже, в колегії суддів не має підстав для інших висновків по суті вирішення спору за зустрічним позовом, судом не допущено порушень норм матеріального та/або процессуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Щодо відмови апелянту у стягненні витрат на правничу допомогу, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову відсутні й підстави для стягнення у користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, оскільки вимога про присудження таких витрат була заявлена ним при поданні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 березня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич