Справа № 336/1425/22
Провадження № 2/336/250/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Карабак Л.Г., секретаря судового засідання Нечая О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької міської ради про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

23.03.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Готель Україна Запорізької міської ради про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що працював на посаді сторожа з 06.05.2019 року, згідно з наказом КП «Готель Україна» №5-к від 03.05.2019.

31.08.2020 року позивач звільнився за власним бажанням, наказ №10-к від 31.08.2020 року.

З 01.02.2020 року по день звільнення позивачеві не виплачувалася заробітна плата, розрахунок при звільненні з ним не проведено.

Просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з 01.06.2020 року по 31.08.2020 року в розмірі 34221,57 грн., суму компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4695,36 грн., компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат в розмірі 4571,11 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 21.01.2022 року в розмірі 95241,60 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., судові витрати.

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 у справі відкрите провадження.

05.09.2022 року позивач збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 138894,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглядати справу на його відсутність.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 працював на посаді сторожа з 06.05.2019 року, згідно з наказом КП «Готель Україна» №5-к від 03.05.2019.

Комунальне підприємство «ГОТЕЛЬ «Україна» Запорізької міської ради 21.04.2022 подало відзив на позовну заву у якому зазначає, що з 03.04.2020 року готель перебуває у простої, господарську діяльність не здійснює. З лютого 2020 року, заробітна плата не виплачувалася, з 03.04.2020 року нараховувалося 2/3 заробітної плати у зв`язку з простоєм. Проти заявлених вимог заперечень не надав, залишив вирішення спору на розсуд суду.

31.08.2020 року позивач звільнився за власним бажанням, наказ №10-к від 31.08.2020 року.

З 01.02.2020 року по день звільнення позивачеві не виплачувалася заробітна плата, розрахунок при звільненні з ним не проведено.

Згідно довідки №4/01 від 21.01.2022 року про розмір заробітку, заборгованість підприємства перед ОСОБА_2 складає 38916,93 грн., доход за період з 01.02.2020 року по 30.08.2020 року склав 40416,93 грн., в тому числі компенсація за 32 дні невикористаної відпустки в розмірі 4695,36 грн., заборгованість в розмірі 1500,00 грн. частково погашена.

У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України).

За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Приписами ст.ст. 115-117 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як передбачає стаття 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо.

Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконував свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримував.

Причиною невиплати заробітної плати є, як зазначає відповідач є те, що підприємство не здійснювало господарську діяльність.

Позивач наполягає на наявності заборгованості у заробітній платі, відповідач проти цього не заперечує, відтак вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі за період обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, згідно наказу № 37-ос від 17 вересня 2021 року позивачу при звільненні з роботи підлягала виплаті компенсація за 36 днів невикористаної щорічної відпустки.

Частина перша статті 83 Кодексу законів про працю України зазначає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується пунктом 21постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями).

Середній заробіток працівника визначається, відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника.

При цьому згідно з пунктом 5 Порядку, основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата.

Суд виходить з такого розрахунку, який не оспорюється відповідачем: заробітна плата позивача у липні 2020 року становила 5458,17 грн. за 176 робочих годин, у червні 2020 року 5455,34 грн. за 154 робочі години.

Розрахунок середньгодинної заробітної плати складає 10913,51/330=33,70 грн.

Тривалість роботи позивача протягом тижня, згідно наказу №5-к від 03.05.2019 року становить 40 годин. З 01.09.2020 року минуло 122 тижні, тобто 4840 робочих годин, 33,07 Х 4840=160058,80 грн.

Також стягненню на користь позивача належить компенсація втрати частини заробітку в розмірі 4571,11 грн., згідно розрахунку наведеного позивачем, який не оспорює відповідач.

При чому у своїх розрахунках суд спирається на довідку про розмір заробітку, від 21.01.2022 року, №4/01, яка надана самим позивачем (а.с.17).

У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди позивач не обґрунтував цю вимогу та не надав належних та допустимих доказів понесених ним моральних страждань.

При чому на його користь стягнено компенсацію за затримку розрахунку.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

За таких обставин рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць у сумі 5458,17 грн. підлягає негайному виконанню з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі пропорційно до задоволеної частини вимог.

Позивач просив стягнути на свою користь витрати на правову допомогу, проте розрахунку та доказів її надання та розміру не надав, і тому суд відмовляє у задоволення цієї вимоги.

На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 21, 44, 94, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», керуючись статтями 2, 4, 9, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість у заробітній платі у розмірі 34221,57 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4695,36 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати.

Стягнути з Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку в розмірі - 4571,11 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі - 160058,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць у сумі 5458,17 грн. (з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати) звернути до негайного виконання.

Стягнути з Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької міської ради, на користь держави судовий збір у розмірі 1988,51 грн.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 12.01.2023 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької міської ради, код ЄДРПО 05907549, місцезнаходження: 69005, м.Запоріжжя. пр.Соборний, б. 162А.

Суддя Карабак Л.Г.