Провадження № 2/641/798/2023 Справа № 641/1644/22
27 січня 2023 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ященко С.О.,
за участю секретаря судового засідання Ємельяненко А.М.,
представника позивача адвоката Мосейчук А.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 641/1644/22
про розірвання шлюбу,-
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено повністю. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.09.2017 року у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 1184, - розірвано. Після розірвання шлюбу змінено ОСОБА_2 і прізвище на дошлюбне " ОСОБА_2 ".

З огляду на заяву представника позивача адвоката Мосейчук А.І., подану в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.01.2023 року.

20.01.2023року представником позивача адвокатом Мосейчук А.І. надано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо питання про судові витрати, в якому просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 7992,40грн., з яких 7000грн. витрати на професійну правничу допомогу та 992,40грн. оплата судового збору.

У судовому засіданні 27.01.2023 року представник позивача адвокат Мосейчук А.І. вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти стягнення коштів у заявленому позивачем розмірі заперечує. Вказує на те, що витрати позивача на правову допомогу завищені, він не має змоги оплатити витрати на адвоката у розмірі 7000грн.

Розглянувши питання про розподіл судових витрат в межах справи №641/1644/22, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_2 сплатила 992,40грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 1903-5214-4609-6505 року від 07.12.2022 року (а.с. 4).

Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що ОСОБА_1 подано відповідну заяву від 16.01.2023 року, 50% судового збору, сплаченого згідно квитанції № 1903-5214-4609-6505 року від 07.12.2022 року, у розмірі 496,20грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а 50% - поверненню позивачу ОСОБА_2 з державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи, якими є заявлені у судовому засіданні заперечення відповідача ОСОБА_1 ), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи:

1. копію договору про надання правової допомоги № 06/12 від 06.12.2022 року, укладеного між адвокатом Мосейчук А.І. та ОСОБА_2;

2. копія додаткової угоди від 18.01.2023 року до договору про надання правової допомоги № 06/12 від 06.12.2022 року, відповідно до умов якої сторонами визначено наступним обсяг наданих клієнту робіт: підготовка процесуальних документів (позовна заява від 07.12.2022 року, заява від 31.12.2022 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заява від 17.01.2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заява від 18.01.2023 року про ухвалення додаткового рішення), здійснення представництва інтересів клієнта у судовому засіданні 16.01.2023 року. Сторони узгодили розмірі гонорару адвоката у розмірі 7000грн. Гонорар сплачується клієнтом адвокату протягом 3 календарних місяців з дня ухвалення рішення судом першої інстанції;

3. акт приймання-передачі наданих послуг від 18.01.2023 року по договору про надання правової допомоги № 06/12 від 06.12.2022 року, відповідно до умов якого адвокат надав клієнту правову допомогу, що полягає в наступному: підготовка процесуальних документів (позовна заява від 07.12.2022 року, заява від 31.12.2022 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заява від 17.01.2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заява від 18.01.2023 року про ухвалення додаткового рішення), здійснення представництва інтересів клієнта у судовому засіданні 16.01.2023 року.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 19.01.2023 року повторне клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, а тому вчинення адвокатом процесуальної дії з подання заяви від 18.01.2023 року не було необхідним для розгляду справи.

Враховуючи категорію та складність справи, визнання позову відповідачем, складність виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням заявленого відповідачем у судовому засіданні заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 270 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500грн., а всього 3996 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 20коп.

Зобов`язати фінансовий орган Управління Державної казначейської служби України у Слобідському районі м. Харкова Харківської області повернути ОСОБА_2 50% судового збору, сплаченого згідно квитанції № 1903-5214-4609-6505 року від 07.12.2022 року, у розмірі 496,20грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 30.01.2023 року.

Суддя С. О. Ященко