Провадження №2/359/2869/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі судового засідання Дьяченко В.В.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

26.10.2023 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за підсудністю із Деснянського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про сплату боргу за несплачений гонорар адвоката у розмірі 580 173,3 грн.

Разом із позовом заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якій просить суд накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , кошти що знаходяться на його рахунках у Банках України та заборонити іншим особам вчиняти будь які дії щодо відчуження його майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у їх відсутність.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд, згідно ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що заяву про забезпечення позову подано разом із позовною заявою.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дійсно, між сторонами у справі виник спір, з приводу стягнення боргу за несплачений гонорар адвоката у розмірі 580 173,3 грн.

Разом з тим, в матеріалах, приєднаних до заяви про забезпечення позову, відсутні жодні належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В заяві про забезпечення позову заявник не зазначив жодного доказу на підтвердження того факту, що у відповідача є наміри відчужити рухоме та нерухоме майно і це створює загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

А посилання у заяві заявника на продаж відповідачем автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_1 , на сайті «AUTO.RIA», не заслуговують на увагу, оскільки відсутні докази належності на праві власності зазначеного транспортного засобу саме відповідачу.

Крім того, заявником не надано суду доказів, що зазначені заявником транспорті засоби належать саме відповідачу, не зазначено їх вартості, тому суд позбавлений можливості визначити співмірність заявлених вимог заяви про забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Також, заявником не конкретизовано на яке саме рухоме та нерухоме майно та на які кошти, що знаходяться на його рахунках у Банках України заявник просить накласти арешт, оскільки суду не надано відомостей, що на даний час право власності на рухоме та не рухоме майно зареєстроване за відповідачем.

В той же час до позовної заяви позивач не долучив клопотання про витребування даної інформації.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Безумовно, забезпечення цивільного судочинства становить суспільний інтерес. Однак накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача лише на підставі припущень позивача не виправдовує вказаний інтерес та буде призводити лише до свавільного втручання у право відповідача мирно володіти його майном. У такий спосіб будуть не дотримані вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що запобігання порушення цього права є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про сплату боргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя: Чирка С.С.