головуючий у суді І інстанції Фролова І.В.
провадження № 22-ц/824/2114/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів», про отримання права на оформлення в приватну власність житлового приміщення квартири,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі по тексту - відділ приватизації), треті особи: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (надалі по тексту - КП «Спецжитлофонд»), Громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» (надалі по тексту - ГО «Київська міська спілка безквартирних офіцерів»), у якому просила суд: визнати за нею право на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з правом оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло.

Позов обґрунтовано тим, що 21 серпня 2019 року вона звернулася до Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з встановленою відповідної форми заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири, в якій вона постійно проживає з 10 жовтня 2002 року, а з 14 серпня 2019 року - разом із малолітньою дитиною.

До заяви про оформлення передачі в приватну власність квартири від 21 серпня 2019 року були додані відповідні документи згідно з наданим органом приватизації Шевченківського району міста Києва списком документів, що долучаються до заяви для проведення приватизації житлових приміщень в гуртожитках.

28 вересня 2019 року позивач отримала від Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відповідь про надання адміністративної послуги від 17 вересня 2019 року № 614 на подану заяву про оформлення передачі в приватну власність квартири, а саме їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житло.

Вважає, що вказане рішення про відмову їй в праві на приватизацію та оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло є необґрунтованим та незаконним.

Просить суд: визнати за нею право на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з правом оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з правом оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач вселена на законних підставах, законність її проживання в указаному житлі не оспорена, у неї є всі необхідні документи для приватизації спірного житлового приміщення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, третя особа - КП «Спецжитлофонд» направила апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, та вказує на порушення норм процесуального права та з неправильне застосуванням норм матеріального права.

Апелянт посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме: щодо статусу будинку маневреного фонду КП «Спецжитлофонд» АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції не досліджено у повному обсязі та не надано належної правової оцінки тим обставинам, родина ОСОБА_1 була заселена у будинок маневреного фонду АДРЕСА_2 - тимчасово.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19 квітня 2001 року № 777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12 листопада 2001 року № 2419 «Про будинки комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» житловий будинок АДРЕСА_2 закріплено за КП «Спецжитлофонд» на праві повного господарського відання та відноситься до будинків маневреного фонду, який використовується для тимчасового проживання мешканців, переселених з будинків та квартир, які підлягають капітальному ремонту або реконструкції, а також з причин пожежі, землетрусу, стану будинку, що загрожує обвалом.

Відповідно до розпорядження Представника Президента України від 25 листопада 1992 року № 1465 «Про використання жилих будинків маневреного фонду» маневрений житловий фонд повинен використовуватися для тимчасового проживання мешканців, переселених з будинків та квартир, які підлягають капітальному ремонту або реконструкції, а також з причин пожежі, землетрусу, стану будинку, що загрожує обвалом. Максимальний строк проживання в будинку маневреного фонду вищевказаних мешканців може бути не більше, як шість місяців.

Також, апелянт звертає увагу на те, що Постанова Кабінету Міністрів України «Про розмежування майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» від 05 листопада 1991 року № 311-91 має загальний характер та у своєму тексті не містить посилання на те, що «гуртожиток сімейного типу по АДРЕСА_2 було передано із державної у комунальну власність для проведення процесу роздержавлення».

Відповідно до інформації із Єдиної інформаційної системи Департаменту комунальної власності міста Києва (eis.gukv.gov.ua) будинок АДРЕСА_2 відноситься до майна комунальній власності територіальної громади міста Києва, уповноваженим власником якого являється Київська міська рада.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на приватизацію квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає на підставі строкового договору оренди житлового приміщення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 № 396, громадянин подає до органів приватизації відповідного району, де знаходиться квартира, в тому числі і такі документи: довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі, а також копію ордера на жиле приміщення.

У цьому переліку самим важливим та необхідним документом, який дає правові підстави для приватизації, являється ордер на жиле приміщення, а наступним документом - довідка про реєстрацію місця проживання у квартирі, яку громадянин має бажання приватизувати.

Апелянт звертає увагу на те, що у встановленому порядку ордер на зайняття вказаного житлового приміщення (квартири № 11 ) родині ОСОБА_1 не видавався. Родина ОСОБА_1 не зареєстрована у цій квартирі та має право тимчасового проживання у ній на строк визначений у межах договору оренди, укладеного між двома юридичними особами.

Позивач зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 .

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивач не має жодного власного житла, за місцем реєстрації (прописки) житлове приміщення відсутнє. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 32.8 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м, наявна і докази, що позивач не може проживати по місцю своєї реєстрації, - відсутні.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржуване судове рішення, фактично усупереч вимог житлового законодавства вирішив позачергово житлове питання ОСОБА_1 шляхом надання їй можливості приватизувати квартиру, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, при тому, що ордер відсутній, реєстрація у квартирі відсутня, а наявний договір оренди між юридичними особами, з обумовленим строком проживання ОСОБА_1 .

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що у будинку на АДРЕСА_2 є приватизовані квартири. Це квартири, які були виведені з маневреного фонду та надані для відселення жителів будинків на АДРЕСА_6 та на АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , що підлягали реконструкції (які шляхом приватизації набули право власності на кімнати в цих будинках) на підставі рішення Київської міської ради від 24 вересня 2015 року № 43/194 «Про укладання договорів міни квартир (житлових приміщень) з фізичними особам» та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 травня 2013 року № 835 «Про відселення мешканців з будинків на АДРЕСА_6 та на АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , що підлягають реконструкції». Приватизація зазначених квартир здійснювалася в установленому порядку та згідно з вимогами чинного житлового законодавства, а родина ОСОБА_1 жодного відношення не має до вищевказаних розпоряджень та відселення мешканців будинків на АДРЕСА_6 та на АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , що підлягали реконструкції. Отже, посилання на приватизовані квартири у будинку на АДРЕСА_2 є недоречним, але судом цим обставинам не надано жодної оцінки. Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки будинок АДРЕСА_2 не має статусу гуртожитку і як уже зазначалося вище такого терміну як «квартира в гуртожитку» не існує.

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, особа, яка не приймала участь у розгляді справи, Київська міська рада направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що жилий будинок маневреного фонду АДРЕСА_2 включено в перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста, тому рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію житлового приміщення стосується прав та інтересів територіальної громади в особі Київської міської ради.

Також, апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, є помилковими та наводить доводи аналогічні доводам, що викладені в апеляційній скарзі, КП «Спецжитлофонд», просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року апеляційну скаргу КП «Спецжитлофонд» залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційні скарги Київської міської ради та КП «Спецжитлофонд» задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд обґрунтував свій висновок тим, що апеляційний суд не врахував, що рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію квартири у будинку, який включено в перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста, стосується прав та інтересів територіальної громади в особі Київської міської ради, особи, яка не приймала участі у розгляді справи, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, жилий будинок маневреного фонду АДРЕСА_2 згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13 січня 1992 року № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» включено в перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста (позиція 2.16.4 таблиці 4 додатку 1 рішення).

З огляду на це, рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_9 , який включено в перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста, стосується прав та інтересів територіальної громади в особі Київської міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини 1 статті 362 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) зазначено, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

В той же час відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення».

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на встановлене, апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, під час ухвалення якого, колегія апеляційного суду вирішуватиме такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено вище, жилий будинок маневреного фонду АДРЕСА_2 згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13 січня 1992 року № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» включено в перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста (позиція 2.16.4 таблиці 4 додатку 1 рішення).

01 листопада 2002 року позивач ОСОБА_2 вселилася у спірну квартиру, як орендар на підставі договору оренди житлового приміщення.

Підставами для вселення позивача стали:

наказ Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №833-у від 04 жовтня 2002 року, згідно з пунктом 1 якого, наказано КП «Спецжитлофонд» укласти з гр. ОСОБА_3 договір оренди житлового приміщення для тимчасового проживання родини ОСОБА_3 (а.с. 178 т. 1) та

договір №2014 оренди житлового приміщення від 01 листопада 2002 року.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 5.1. договору, укладеного між ОСОБА_3 (орендар) та КП «Спецжитлофонд» (орендодавець), орендодавець здає, а орендар приймає в орендне користування квартиру АДРЕСА_3 під житло строком з 01 листопада 2002 року по 01 липня 2003 року.

Цей договір може бути продовжений за згодою Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, якщо не менш ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору від орендаря надійшло письмове звернення з проханням пролонгації договору (пункт 5.2. договору) (а.с. 20-22 т. 1).

Вподальшому з 01 травня 2004 року позивач ОСОБА_2 продовжила проживати у спірній квартирі на підставі:

наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №217-у від 24 квітня 2004 року, згідно з пунктом 1 якого, наказано КП «Спецжитлофонд» укласти з стоматологічною поліклінікою МОЗ України при Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця договір оренди житлового приміщення для тимчасового проживання родини ОСОБА_3 (пункт 1) та передати вказане житлове приміщення після укладення договору - стоматологічній поліклініці МОЗ України при Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця для тимчасового проживання родини ОСОБА_3 (пункт 2) (а.с. 179 т. 1) та

договору №3150 оренди житлового приміщення від 01 травня 2004 року (а.с. 180-187 т. 1).

Відповідно до пунктів 1.1.,1.2.,5.1. договору, укладеного між стоматологічною поліклінікою МОЗ України при Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця (орендар) та КП «Спецжитлофонд» (орендодавець), орендодавець здає, а орендар приймає в орендне користування квартиру АДРЕСА_3 під житло строком з 01 травня 2004 року по 01 жовтня 2004 року (а.с. 180-187 т. 1).

Отже, з 01 травня 2004 року позивач ОСОБА_2 продовжила проживати у спірній квартирі, однак не була її орендарем/наймачем, оскільки вказану квартиру для її тимчасового проживання орендувала юридична особа - стоматологічна поліклініка МОЗ України при Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця.

01 жовтня 2008 року ОСОБА_3 укладено було шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 2008 року, прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_4 (а.с. 12 т. 1)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася дитина ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 20 серпня 2019 року серії НОМЕР_2 (а.с. 13 т. 1).

09 грудня 2019 року Громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» звернулася до заступника директора Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації з листом №1912/09 від 09 грудня 2019 року про переукладення угоди №3150 від 01 травня 2004 року із ОСОБА_1 членом виконкому Київської міської спілки безквартирних офіцерів у зв`язку із неможливістю забезпечення власним житлом (а.с. 188 т. 1).

Відповідно до наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №420 від 19 грудня 2019 року, наказано КП «Спецжитлофонд»

укласти з Громадською організацією «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» договір оренди житлового приміщення для тимчасового проживання родини ОСОБА_1 (пункт 1) та

передати вказане житлове приміщення після укладення договору - Громадській організації «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» для тимчасового проживання родини ОСОБА_1 (пункт 2) (а.с. 178 т. 1).

Відповідно до пунктів 1.1.,1.3.,6.1. договору, укладеного між Громадською організацією «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» (орендар) та КП «Спецжитлофонд» (орендодавець), від 20 грудня 2019 року орендодавець здає, а орендар приймає в орендне користування квартиру АДРЕСА_3 строком з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року. Орендар зобов`язується використовувати приміщення для проживання родини ОСОБА_1 (а.с. 90-94 т. 1).

22 травня 2020 року Громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» звернулася до заступника директора Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації з листом №12005/22 від 22 травня 2020 року про продовження терміну угоди №5934 від 20 грудня 2019 року із ОСОБА_1 членом виконкому Київської міської спілки безквартирних офіцерів у зв`язку із неможливістю забезпечення власним житлом (а.с. 190 т. 1).

Відповідно до наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №305 від 28 травня 2020 року, наказано КП «Спецжитлофонд» укласти з Громадською організацією «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» додаткову угоду щодо продовження строку дії договору оренди №5934 від 20 грудня 2019 року житлового приміщення для тимчасового проживання родини ОСОБА_1 (а.с. 191 т. 1).

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди до договору оренди житлового приміщення №5934 від 20 грудня 2019 року, вказаний договір продовжено на строк з 01 липня 2020 року по 21 грудня 2020 року (а.с. 95 т. 1).

Отже, з 20 грудня 2019 року позивач ОСОБА_2 продовжила проживати у спірній квартирі, однак не була її орендарем/наймачем, оскільки вказану квартиру для її тимчасового проживання орендувала Громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів».

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд встановив, що позивач ОСОБА_2 вселилася у спірну квартиру 01 листопада 2002 року на підставі укладеного з нею договору оренди житлового приміщення та була орендарем спірної квартири до 01 травня 2004 року.

А з 01 травня 2004 року і по день звернення з заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири, в якій вона постійно проживає (21 серпня 2019 року), позивач ОСОБА_2 продовжила проживати у спірній квартирі (в тому числі з малолітньою дитиною з 14 серпня 2019 року), на підставі договорів оренди, укладених КП «Спецжитлофонд» з юридичними особами, які орендували спірну квартиру для тимчасового проживання її родини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та її родина у спірній квартирі АДРЕСА_3 - не зареєстровані.

Позивач ОСОБА_2 за період проживання у спірній квартирі була зареєстрована за різними адресами, а саме: 01 квітня 2008 року за адресою: АДРЕСА_5 ; 21 березня 2015 року за адресою: АДРЕСА_10 .

З 19 лютого 2016 року і по день звернення до суду (09 грудня 2019 року) позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується штампами у паспорті позивача (а.с.8,9 т. 1).

Позивач власного житла не має.

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначається Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (надалі по тексту - Положення).

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири, в якій вона постійно проживає з 10 жовтня 2002 року, а з 14 серпня 2019 року разом з малолітньою дитиною.

28 вересня 2019 року ОСОБА_1 отримала від Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відмову у задоволенні її заяви №614 від 17 вересня 2019 року (а.с.23-25 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні заяви, відділ приватизації повідомив позивачу про те, що не має правових підстав для прийняття рішення щодо приватизації та видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру з огляду на таке. Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року №1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві» будинок АДРЕСА_2 не передано до сфери управління Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації. Будинок АДРЕСА_2 передано КП «Спецжитлофонд» на праві господарського відання. КП «Спецжитлофонд» не уповноважило відділ на прийняття рішень з приватизації житла, оформлення та видачу Свідоцтв про право власності на житло по вищевказаній квартирі. Подана позивачем заява на приватизацію оформлена неналежним чином.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Як вбачається із бланку заяви, заява оформлюється від наймача та підписи повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, завіряються керівником обслуговуючої організації.

Обслуговуючою організацією будинку АДРЕСА_2 відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19 квітня 2001 року № 777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12 листопада 2001 року № 2419 «Про будинки комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» є - КП «Спецжитлофонд», за яким вказаний будинок закріплений на праві повного господарського відання.

Дослідивши подану позивачем заяву від 21 серпня 2019 року, апеляційним судом встановлено, що заява оформлена від позивача, однак її підпис не завірений керівником обслуговуючої організації, а саме КП «Спецжитлофонд» (а.с.15), як це вимагає пункт 17 Положення.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком відділу приватизації про те, що подана позивачем заява на приватизацію оформлена неналежним чином.

Також, відмовляючи у задоволенні заяви, відділ приватизації повідомив позивачу про те, що ним не додано до заяви всіх необхідних документів.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив таке.

Відповідно до пункту 18 Положення громадянин подає до органів приватизації відповідного району, де знаходиться квартира, такі документи:

заява на приватизацію квартири (зразок наявний у Положенні); копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї , які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним ;

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, тощо);

довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі;

технічний паспорт на квартиру у житловому будинку;

копія ордера на жиле приміщення;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, а саме: довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності).

Позивачем до заяви від 21 серпня 2019 року були додані такі документи:

1. копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 від 01 лютого 2002 року НОМЕР_3 на 1 арк.;

2. копія картки ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 від 26 липня 2002 року на 1 арк.;

3. копія Свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 від 01 жовтня 2008 року серії НОМЕР_1 на 1 арк.;

4. копія нотаріально завіреного перекладу Свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 від 01 жовтня 2008 року серії НОМЕР_1 на 1 арк;

5. копія Свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 від 20 серпня 2019 року серії НОМЕР_2 на 1 арк.;

6. довідка Ощадбанку 10026/0179 від 02 серпня 2019 року № 162 на 1 арк.;

7. довідка Ощадбанку 10026/0173 від 12 серпня 2019 року на 1 арк.;

8. копія договору оренди житлового приміщення від 01 жовтня 2002 року № 2014 на 3 арк.;

9. консультативний висновок спеціаліста (форма №02/о) про відсутність захворювання на туберкульоз ОСОБА_1 від 14 серпня 2019 року на 1 арк.;

10. заява про відсутність іншого власного житла ОСОБА_1 від 21 серпня 2019 року на 1 арк (а.с. 8-22 т. 1).

Дослідивши подані позивачем документи, апеляційний суд встановив, що позивачем до заяви не додано копію ордера на жиле приміщення та довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі.

Отже, вимоги щодо надання переліку документів, необхідних для розгляду поданої позивачем заяви, останнім не виконанні.

Щодо позовних вимог про оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло, то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

З 01 січня 2016 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою, зокрема, затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Законом та Порядком не передбачено видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно на відміну від законодавства, що діяло до 01 січня 2016 року.

При цьому Порядком ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, передбачено, що до ДРРП в обов`язковому порядку вносяться відомості про підставу для виникнення права власності.

У випадках проведення державної реєстрації права власності з видачею відповідного свідоцтва до 01 січня 2016 року саме відомості про видане свідоцтво вносилися до відомостей про підставу для виникнення права власності. Водночас на сьогодні, як і до 01 січня 2016 року, для проведення державної реєстрації прав безумовно подаються документи, на підставі яких така реєстрація проводиться.

Отже, починаючи з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених прав як оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло - закон не передбачає.

Звертаючись з позовом, позивач ОСОБА_1 вказувала, що рішення відділу приватизації про відмову їй у праві на приватизацію, оформлення та отримання свідоцтва про право власності на житло є необґрунтованим та незаконним, порушує її право на приватизацію, оскільки причини відмови у іі здійсненні не відповідають вимогам законодавства.

За наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного рішення колегія апеляційного суду встановила, що

при зверненні до відділу приватизації з заявою про оформлення передачі у приватну власність квартири, позивачем не дотримано вимоги пунктів 17, 18 Положення,

а відмова відділу приватизації не остаточною, оскільки у відповіді позивачу повідомлено, що він має право знову звернутися до Центру надання адміністративних послуг у разі подання у встановленому законодавством порядку необхідних документів (а.с. 25 т. 1), .

та дійшла висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційні скарги підлягають задоволенню, то наявні підстави для стягнення з позивача на користь КП «Спецжитлофонд» та Київської міської ради судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 1152 грн 60 коп. на кожного.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» задовольнити.

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до Відділу приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів», про отримання права на оформлення в приватну власність житлового приміщення квартири, - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 17 листопада 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська