С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/813/23
В справі 760/9975/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

10 листопада 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, договорів дарування та визнання права власності, треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора, Дев`ята київська державна нотаріальна контора.

ІІ. Описова частина

В квітні 2018 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з вимогами про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на їх ім`я після смерті ОСОБА_12 , та перерозподіл спадщини з урахуванням її заповіту.

Свої вимоги Позивач мотивував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12 .

Спадкоємці ОСОБА_12 , її діти : ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (батько Позивача) успадкували 1/2 частину житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу.

Тобто, як зазначав Позивач, ОСОБА_14 фактично прийняв після смерті своєї матері ( ОСОБА_12 ) частину цього будинку, що складає 63/600 та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.01.2002.

17 листопада 1998 року ОСОБА_14 , і після його смерті Позивач та його сестра, ОСОБА_5 , успадкували відповідну частину будинку, а саме - 63/600.

При збиранні документів для оформлення права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вище вказаний житловий будинок, Позивачу, як він вказує, стало відомо про існування заповіту, який було складено ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 щодо 1/2 частини житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , про який не було відомо при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_12 .

Звернувшись до приватного нотаріуса, 22.03.2017 Позивач, як він зазначав, отримав витяг із спадкового реєстру (Заповіти/спадкові договори), в якому містилася за номером у спадковому реєстрі 31376, номер в реєстрі нотаріальних дій 3454, інформація про заповіт ОСОБА_12 , 1919 р.н., який посвідчений 05 липня 1979 року.

Враховуючи той факт, що після смерті ОСОБА_12 єдиним спадкоємцем за заповітом був ОСОБА_14 , батько Позивача, то відповідно інші спадкоємці за законом не мали жодних законних підстав для отримання свідоцтв про право на спадщину, виданих 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 25.02.1999 за № 23-441.

Відтак, при оголошенні заповіту після смерті ОСОБА_12 , батько батько Позивача отримав би за заповітом право власності на 1/2 будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а не 63/600 його частини. Але заповіт оголошено не було, за час свого життя батько не був обізнаний про нього та не відмовлявся від своїх прав за ним.

Позивач також звернув увагу суду на те, що ОСОБА_8 подарувала 14 квітня 2006 року свою частину будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Враховуючи зазначені вище обставини, Позивач ОСОБА_1 просив:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 23-441 від 25.02.1999, видане Першою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 2-275 від 25.01.2002, видане Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_11 та ОСОБА_5

визнати недійсним договір дарування 63/800 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1 , серія та номер 1-1173 від 14.04.2006 року, який посвідчений Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно ( з відкриттям розділу ) індексний номер 14919641 від 05.08.2014 11:26:42 про реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на 63/2400 частини, за ОСОБА_9 на 63/1600 частини та за ОСОБА_10 на 63/1600 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 166,9 кв.м, житловою площею 105,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

визнати за ОСОБА_11 в порядку спадкування за законом право власності на 21/50 частину житлового будинку, зазначений в плані під літ. А та господарських будівель і споруд: вбиральня під літ. Б, сарай під літ. В, вбиральня під літ. Г, вбиральня під літ. Д, гараж під літ. Е, № 1-спорудження за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 166,9 кв.м, житловою площею 105,4 кв.м.

Після відкриття провадження, під час перебування справи в провадженні суду, Позивач ОСОБА_1 помер, у зв`язку з чим в якості його правонаступників до участі у справі залучені його спадкоємці: дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Крім того, заявою від 27.09.2019 Позивачі зменшили свої позовні вимоги щодо частки у праві власності на спадкове майно, на яке вони претендують, і вони були викладені в наступній редакції:

- визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом за кожним право власності на 21/400 частину житлового будинку, зазначений в плані під літ. А та господарських будівель і споруд: вбиральня під літ. Б, сарай під літ. В, вбиральня під літ. Г, вбиральня під літ. Д, гараж під літ. Е, № 1-спорудження за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 166,9 кв.м, житловою площею 105,4 кв.м. (Том 1, а.с. 178-185).

Крім того, у вересні 2019 року до суду звернулася ОСОБА_5 , як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, і просила, враховуючи, що нарівні з ОСОБА_11 вона була спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_14 , визнати за нею в порядку спадкування після його смерті 21/100 частку у праві власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_10 подав заяву про визнання позовних вимог, заявлених до нього.

28 серпня 2021 року Відповідач ОСОБА_8 подала заяву про визнання позову як Позивачів, так і третьої особи.

01 жовтня 2021 року Відповідач ОСОБА_9 подав заяву про визнання позову.

Інші Відповідачі відзивів на позовні вимоги не подали, у судове засідання не з`явилися.

Треті особи участі своїх представників у судовому засіданні не забезпечили, просили розглядати справу у їх відсутність.

У судове засідання 27 вересня 2023 року сторони не з`явилися, від Позивачів до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Враховуючи викладене, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність сторін із постановленням рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року N 1519/2-5034/11 (N 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.

У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, суд встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23 червня 1990 року. (Том 2, а.с. 11)

До складу спадкового майна після її смерті увійшла 21/50 частина у праві власності на будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 січня 1993 року.

Після її смерті відкрилась спадщина, і з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись спадкоємці першої черги: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14

25 лютого 1999 року Першою київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в реєстрі за № 23-441 від 25.02.1999, згідно з яким кожна з них отримала у спадщину 21/200 частин у праві власності на домоволодіння.

ОСОБА_14 не отримав свідоцтво про право на спадщину на свою частку (21/200) у зв`язку з тим, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_11 та ОСОБА_5 . Так, свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в реєстрі за №2-275 від 25.01.2002 було видане Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою їм на 21/200 частини жилого будинку в рівних долях.

Встановлено, що за життя ОСОБА_12 був складений заповіт від 05.07.1979, яким все своє майно вона заповідала своєму сину ОСОБА_14 . (Том 1, а. с. 33)

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, та спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Встановлено, що ОСОБА_14 у встановленому порядку прийняв спадщину за правилами спадкування за законом. Відомості про наявність заповіту ОСОБА_12 у матеріалах спадкової справи до її майна відсутні.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Верховний суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 414/811/17)

В той же час, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Кодексу визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, судовому захисту підлягають лише порушені або невизнані права.

В той же час, первісний Позивач у даній справі - ОСОБА_11 , а також третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5 - не є спадкоємцем після ОСОБА_12 , ані за законом, ані за заповітом.

Тому під час видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину від 25.02.1999 жодні права ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не були порушені.

Сам спадкоємець за заповітом ОСОБА_14 ніколи не заперечував порядок розподілу спадщини між ним та іншими спадкоємцями - Відповідачами.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для судового захисту прав ОСОБА_11 (чи його спадкоємців) та ОСОБА_5 , факту порушення яких не встановлено, а тому позов задоволенню не підлягає.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати віднести на рахунок Позивача.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач-1: ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Позивач-2: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Позивач-3: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Позивач-4: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Третя особа з самостійними вимогами: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Відповідач-1: ОСОБА_6 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: відомості відсутні; паспорт НОМЕР_7 ;

Відповідач-2: ОСОБА_7 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: відомості відсутні; паспорт НОМЕР_8 ;

Відповідач-3: ОСОБА_8 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_9 ;

Відповідач-4: ОСОБА_9 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_10 ;

Відповідач-5: ОСОБА_10 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_11 ;

Третя особа-1: Перша київська державна нотаріальна контора, адреса: 01135, м.Київ, пр. Перемоги, 11,;

Третя особа-2: Дев`ята київська державна нотаріальна контора, адреса: 03087, м.Київ, вул. Волинська, 6,.

Суддя: