П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 752/25027/21

Провадження: № 22-ц/824/11176/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Кулікової С. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова Олексія Костянтиновича

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року, ухвалені під головуванням судді Колдіної О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова Олексія Костянтиновича про скасування постанови про вчинення нотаріальної дії,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 .

08 листопада 2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. із заявою про прийняття спадщини.Також із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 , з яким спадкодавець перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1984 року.

22 серпня 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки 1/2 частини квартири.

10 березня 2015 року відповідачем було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям у шлюбі, яке складається з 1/3 частки квартири, реєстровий №82.

10 березня 2015 року відповідачем було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку від 1/2 частки квартири, реєстровий №83.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року визнано недійсними та скасовані свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2014 року, свідоцтво про право власності, видане 10 березня 2015 року; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 10 березня 2015 року.

Солом`янським районним судом м. Києва встановлено та зазначено в рішенні, що приватним нотаріусом Пивоваровим О.К. при визначенні статусу спадкового майна невірно було визначено, що 1/3 частка, що була набута спадкодавцем внаслідок приватизації, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та внаслідок цього невірно обраховані частки у спадщині.

На підставі зазначеного судового рішення державним реєстратором було скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , здійснену на підставі виданих ним свідоцтв.

Позивач зазначив, що він звернувся до відповідача з заявою від 09.09.2021 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/6 (1/2) частини квартири АДРЕСА_1 , однак, приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Постанову приватного нотаріуса Пивоварова О.К. позивач вважає незаконною, оскільки таке рішення обмежує його право на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері.

За викладених обставин, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2021 року у спадковій справі № 7/2013, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну померлій ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року позов задоволено.

Скасовано постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2021 року у спадковій справі № 7/2013.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 48280 грн та витрати по сплаті судового збору 908 грн.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, приватний нотаріус Пивоваров О.К. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішенням суду, яким було скасовані свідоцтва про право на спадщину, не визначено частки спадкоємців при розподілі спадкової маси після смерті ОСОБА_2 . Вказував, що в матеріалах спадкової справи наявні дві взаємовиключні заяви від позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину та заява ОСОБА_6 , яка суперечить заяві позивача, а тому між вказаними особами існує спір щодо права власності на спадкове майно, що позбавляє нотаріуса права видати свідоцтво про право на спадщину в межах безспірного нотаріального провадження.

З приводу стягнених з нього витрат на правничу допомогу позивача зауважив, що докази на їх підтвердження були подані позивачем з порушенням строків, встановлених ст. 141 ЦПК України. Окрім того, позивач не надав доказів на підтвердження передачі адвокату гонорару в розмірі 500 доларів США, а також не долучив детального опису робіт. Вказував, що йому не було вручено копії заяви про ухвалення додаткового рішення та не було повідомлено про її розгляд.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

21 липня 2023 року приватний нотаріус Пивоваров О.К. подав заяву, в якій просив вирішити питання про поворот виконання рішення. Зазначав, що в ході виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року з нього було стягнено грошові кошти в сумі 6 411 грн 90 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Горлатий О.В. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що на момент звернення позивача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, будь-які спори між спадкоємцями були відсутні, а тому вказував, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованим, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо доводів на спростування висновків викладених у додатковому рішенні суду про стягнення судових витрат, зауважив, що ним було подано докази на підтвердження витрат на правничу допомогу в передбачений законом строк, долучені докази є належним підтвердженням розміру витрат, понесених позивачем. Відмітив, що відповідач не скористався правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат, а суд позбавлений права вирішувати вказане питання з власної ініціативи.

В судовому засіданні адвокат Кліндухов П.В. в інтересах приватного нотаріуса Пивоварова О.К. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Також просив вирішити питання щодо повороту виконання додаткового рішення.

Адвокат Горлатий О.В. в інтересах ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , матір позивача.

Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 .

08 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. із заявою про прийняття спадщини.

Із заявою про прийняття спадщини також звернувся ОСОБА_3 , з яким спадкодавець перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1984 року.

22 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пивоваровим О.К. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (зареєстровано за № 460).

10 березня 2015 року відповідачем було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям у шлюбі, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 ( реєстровий №82).

10 березня 2015 року відповідачем було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку від 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (реєстровий №83).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Пивоваров О.К., приватний нотаріус КМНО Грицаєнко Ю.В., державний нотаріус дев`ятої Київської державної нотаріальної контори - Бочкова Н. Г., визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2014 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пивоваровим О.К., зареєстроване в реєстрі за №460 ОСОБА_1 ; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності, видане 10 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пивоваровим О.К., зареєстроване в реєстрі за №82, ОСОБА_4 ; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 10 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пивоваровим О.К., зареєстроване в реєстрі за №83, ОСОБА_4 .

Рішенням суду встановлено, що приватним нотаріусом Пивоваровим О.К. при визначенні статусу спадкового майна невірно було визначено, що 1/3 частка, що була набута спадкодавцем внаслідок приватизації, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та внаслідок цього невірно обраховані частки у спадщині.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 18.04.2019 року залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.08.2019 року та постановою Верховного Суду від 17.02.2021 року.

На підставі зазначеного судового рішення Державним реєстратором було скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , здійснену відповідачем на підставі виданих ним свідоцтв.

Приватним нотаріусом Пивоваровим О.К. на свідоцтвах, що містять в матеріалах спадкової справи, зроблені відмітки про скасування свідоцтв на підставі рішення суду.

09.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/6 (1/2) частини квартири АДРЕСА_1 ,

10.09.2021 року приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є завершення провадження по спадковій справі № 7/2013, що заведена після смерті ОСОБА_2 , та видача свідоцтв про право на спадщину і відсутність положень закону, які регулюють можливість видачі інших свідоцтв про право на спадщину на теж майно в межах безспірного нотаріального провадження.

Задовольняючи позов та скасовуючи оскаржувану постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної,суд першої інстанції виходив із того, що відсутність законодавчого врегулювання питання повторної видачі свідоцтв про право на спадщину після їх скасування не може бути підставою для відмови у видачі такого свідоцтва. Суд відмітив, що видача свідоцтв спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена за наявності умов для їх видачі.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Частиною другою статті Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

У частині першій статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка

в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Положеннями пункту 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового манна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Встановленою є та обставина, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсними та скасовано свідоцтва про право на спадщину видані в межах спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_2 .

В силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, на час звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва у вересні 2021 року були відсутні чинні свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину, а тому не позбавлений можливості звернутись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Відсутність чіткого врегулювання чинним законодавством можливості повторної видачі свідоцтва про право на спадщину, після скасування виданого раніше, не спростовує можливості та необхідності в його видачі. При цьому, вказана обставина підтверджує, що відсутні вимоги законодавства, які б перешкоджали нотаріусу вчинити відповідну дію.

Наявність в матеріалах спадкової справи заяв спадкоємців, за якими було видано свідоцтва на спадщину, які в подальшому були скасовані рішенням суду, не вказує на наявність спору між спадкоємцями, як це помилково трактує приватний нотаріус в апеляційній скарзі.

Рішенням суду встановлено помилковість висновку приватного нотаріуса про те, що 1/3 частка, що була набута спадкодавцем внаслідок приватизації, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку із тим, що приватним нотаріусом Пивоваровим О.К. невірно було обраховано частки у спадщині, видані свідоцтва на спадщину за заявами ОСОБА_1 від 11.08.2014 року та ОСОБА_6 від 10.03.2015 року були скасовані.

Отже, після того, як рішення у справі №760/11548/17, яким скасовано видані свідоцтва про право на спадщину, набрало законної сили, нотаріус не позбавлений можливості визначити правильний статус спадкового майна, що передбачає можливість видачі спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину у відповідності до належних їм часток.

Варто відмітити, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майнота роз`яснено його право звернення до нотаріуса задля отримання свідоцтва про право на спадщину після скасування попереднього свідоцтва. Тому посилання скаржника на те, що спадкоємці не позбавлені можливості звернутись із позовом про визнання права власності на спадкове майно фактично вказують на незгоду із рішенням суду, яке набрало законної сили, що в свою чергу суперечить основним засадам судочинства про обов`язковість судового рішення, закріпленим у п.9 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України.

З огляду на викладене, визначені приватним нотаріусом Пивоваровим О.К. в постанові від 10.09.2021 року підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії є не обґрунтованими та не можуть бути перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення по суті позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Щодо доводів скаржника на спростування висновків суду викладених у додатковому рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заява адвоката Горлатого О.В. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення зареєстрована 27 жовтня 2022 року.

У відповідності до пояснень відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, подачу заяви в 5-ти денний строк після ухвалення рішення суду унеможливило відключення світла в Голосіївському районного суду м. Києва 26 жовтня 2022 року, що підтверджується долученим актом, складеним уповноваженими особами суду.

До заяви про ухвалення додаткового рішення долучено докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме, договір про надання правової допомоги та акт прийняття-передачі наданих послуг.

При цьому, з матеріалів справи убачається, що позивачем в передбачений законом строк не було заявлено про те, що ним будуть подані докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Вказана обставина виключає можливість прийняття до уваги долучених доказів, оскільки відповідачем не було виконано вимоги ч. 8 статті 141 ЦПК України, а саме не заявлено до закінчення судових дебатів про їх подачу.

Суд першої інстанції при розподілі судових витрат не міг враховувати долучений позивачем акт прийняття-передачі наданих послуг, що унеможливлювало встановлення обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом Горлатим О.В., та вказує на те, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 48 280 грн не були підтверджені.

Отже, суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу із відповідача на користь позивача.

При цьому, висновки щодо стягнення судового збору є правильними, оскільки такі витрати були встановлені судом при відкритті провадження у справі та суд не позбавлений був можливості був здійснити їх розподіл шляхом ухвалення додаткового рішення. Окрім того, сума сплаченого судового збору не підлягає зменшенню та не потребує врахування пояснень іншої сторони щодо її обґрунтованості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Враховуючи вищевикладене, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року підлягає залишенню без змін, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року підлягає скасуванню в частині стягнення із Пивоварова О.К. на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 48 280 гривень,з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, а відтак апеляційна скарга приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова О.К. підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про поворот виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року, колегія суддів зазначає, що рішення в частині стягненого судового збору в розмірі 908 грн залишилось в силі, а тому сума, яка була стягнена із відповідача в порядку примусового виконання рішення, за виключенням судового збору, становить 5503 грн 90 коп.(6411 грн 90 коп - 908 грн) та підлягає стягненню із позивача в порядку повороту виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова Олексія Костянтиновича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року в частині стягнення з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова Олексія Костянтиновича на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 48 280 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

У порядку повороту виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пивоварова Олексія Костянтиновича ( АДРЕСА_2 ) 5503 (п`ять тисяч п`ятсот три) грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

С. В. Кулікова