Дата документу 03.11.2023 Справа № 332/1983/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/1983/23 Головуючий у І інстанції: Ретинська Ю.І.
Провадження № 22-ц/807/1726/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «Запорізький завод Феросплавів» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Попової Катерини Романівни до Акціонерного Товариства «Запорізький завод Феросплавів» та Приватного Акціонерного Товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Попової К.Р. звернулась до суду з позовом до АТ «ЗФЗ» та ПрАТ «Дніпроспецсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона має загальний стаж роботи 36 років 06 місяців 28 днів, з яких в шкідливих умовах 31 рік 06 місяців 28 днів: з 16.10.1989 до 12.02.2003 Металургійний завод «Дніпроспецсталь» та з 19.02.2003 до 22.09.2021 ВАТ «Запорізький завод феросплавів». Звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Зазначала, що умови праці на її робочому місці не відповідали безпечним стандартам. Згідно з висновком ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.08.2021 (протокол №1445 їй було встановлено: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) захворювання професійні. Протипоказання роботи в умовах пилу, токсичних речовин, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, що перевищує ГДК та ГДР. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності безстроково.

Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу фізичний біль та моральні страждання. Моральна шкода, заподіяна ОСОБА_1 в результаті професійного захворювання є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з відчуттям сильного виснажливого болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, якого позивач вже ніколи не позбудеться, переживанням за подальший стан здоров`я, переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки позивач не може повною мірою розпоряджатися своїм часом, у зв`язку з необхідністю проходити тривалі курси лікування, приймати ліки. Також ОСОБА_1 зазначала про переживання, пов`язані з неможливістю вільно виконувати свої звичні повсякденні обов`язки та приділяти необхідну увагу сім`ї. У зв`язку із впливом перевищеної ГДК концентрації шкідливих речовин ОСОБА_1 періодично переживає приступи задухи, змушена приймати ліки для нормалізації дихання, її турбує біль у суглобах та спині. Періодичне лікування дає позивачу тільки незначне покращення загального стану, проте больовий синдром, статико-динамічні порушення сталі, лікування на них не діє.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Попової К.Р. просила суд стягнути з АТ «ЗФЗ» та ПрАТ «Дніпроспецсталь» на її користь моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання в розмірі 50000 з кожного без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року позов ОСОБА_1 частково задоволено. Стягнуто з АТ «ЗФЗ» на користь ОСОБА_1 40000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання. Стягнуто з АТ «ЗФЗ» на користь держави судовий збір в розмірі 429,44 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ «ЗФЗ» подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 40000 грн моральної шкоди за ушкоджене здоров`я внаслідок професійного захворювання з АТ «ЗФЗ» та ПрАТ «Дніпроспецсталь» у рівних частках по 20000 грн з кожного.

АТ «ЗФЗ», не заперечуючи проти власного обов`язку щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої ушкодженням її здоров`ю внаслідок професійного захворювання, вважає, що оскаржуване рішення призвело до незаконного і несправедливого покладення цивільної відповідальності за відшкодування моральної шкоди виключно на одного відповідача, тоді як іншого відповідача незаконно та безпідставно звільнено від такої відповідальності.

Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що саме тривалий час роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів в АТ «ЗФЗ» знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з її професійними хворобами, адже, на його думку, такий висновок суперечить Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 № 337. Зазначає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності ПрАТ «Дніпроспецсталь» за спричинене ушкодження здоров`я ОСОБА_1 внаслідок професійних захворювань. Наполягає на тому, щоб оцінена судом першої інстанції моральна шкода в 40000 грн була розподілена між відповідачами порівну.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Попової К.Р. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу АТ «Дніпроспецсталь» заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи встановлено та доведено, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Запорізький завод феросплавів», внаслідок допущеного перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували сторони, що ОСОБА_1 з 16.10.1989 до 12.02.2003 працювала в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», а з 19.02.2003 до 22.09.2021 - в АТ «Запорізький завод Феросплавів» (а.с. 15-18).

22.09.2021 ОСОБА_1 було звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.18).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.08.2021, протокол №1445, виданим ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» , позивачу встановлено: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійні. Протипоказання роботи в умовах пилу, токсичних речовин,важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, що перевищує ГДК та ГДР.

Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 , а саме в АТ «Запорізький завод Феросплавів» від 16.04.2021, за атестаціями робочих місць умови і характер праці по всім атестаціям робочих місць відносяться до 3 ступеню ІІІ класу. За показниками робочі місця слід вважати з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що відповідає показникам Списку №1. Вказане також відповідає картам умов праці (а.с.26-37).

Як вбачається з п.п.17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.09.2021 (а.с.19-24), хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, що перевищують ГДР на АТ «Запорізький завод Феросплавів», неякісне проведення профілактичних медичних оглядів, а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворою періодичних медичних оглядів. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва плавильного цеху № 4 АТ «Запорізький завод феросплавів» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів:

-пил ( кремнію діоксин) 7,17 -11,7 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3;

-пил ( силікатовмісний) 23,9 мг/м3при ГДК 4,0 мг/м3;

-пил ( кальцію оксид) 3,42мг/м3при ГДК 1,0 мг/м3;

-пил ( переважно фібро генної дії) 2,5-7,84 мг/м3при ГДК 2,0 мг/м3;

-заліза оксид 6,61 мг/м3при ГДК 6,0 мг/м3;

-водень фосфоричний 0,31-0,52 мг/м3при ГДК 0,1 мг/м3;

-водень миш`яковистий 0,384-0,78 мг/м3при ГДК 0,1 мг/м3.

Крім того, медичною документацією підтверджено знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками із медичної карти ОСОБА_1 .

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Положеннями статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «ЗФЗ», а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції врахована глибина та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнала та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення їй втрати працездатності у розмірі 50 %, та третю групу інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також принцип розумності і справедливості.

Так, відповідно до Акту з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (форми П4) від 06.09.2021, складеного комісією з розслідування професійних захворювань з участю підприємства АТ «ЗФЗ», ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання з діагнозом, зазначеним в п. 14 цього акту. Діагноз основний: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (тіло токсичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня (J44.8). Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді остеартрозу у поєднанні періарторозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) (М.54.1) Захворювання професійні, встановлені вперше.

Відповідно п.13 Розділу Акту Комісія зробила висновок про наявність шкідливих умов праці за Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затверджених наказом МОЗ України від 12.08.1986 № 4137- 86 умови праці на робочому місці ОСОБА_1 відносяться до III класу 3 ступеня (особливо шкідливі та особливо важкі), що відповідає Списку №1 пільгового пенсійного забезпечення.

Пунктом 17 Акту передбачено, що хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, що перевищує ГДР на АТ «ЗФЗ», неякісне проведення профілактичних медичних оглядів, а також відсутність правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворою періодичних медичних оглядів.

В пункті 18 Акту передбачені причини виникнення професійного захворювання - наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва плавильного цеху № 4 АТ «ЗФЗ» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів.

Таким чином, як правильно зауважив суд першої інстанції, в Акті (форми П-4) від 06.09.2021 вбачається причинно-наслідковий зв`язок між наявними шкідливим робочими факторами та встановленим ОСОБА_1 професійним захворюванням, причиною якого є тривалий стаж її роботи в умовах виливу шкідливих виробничих факторів на АТ «ЗФЗ», натомість робота ОСОБА_1 на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» в цьому акті не зазначена.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржувала цей Акт, можна зробити висновок про те, що вона погодилась із визначенням саме таких причин виникнення свого професійного захворювання.

Під час складення цього Акту представники АТ «ЗФЗ» не мали окремих думок, також його не оскаржували, а отже, товариство з ним погодилось, у т.ч. із висновками Комісії, викладеними в пунктах 17,18 Акту.

Натомість суд першої інстанції правильно зауважив, що під час складання Акту (форми П-4) від 06.09.2021, представники ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до участі в комісії з розслідування причин виникнення хронічного захворювання не залучались.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що 12.02.2003 ОСОБА_1 звільнилась з ПрАТ «Дніпроспецсталь» за ст. 36 п.5 КЗпП України у зв`язку з переводом до АТ «ЗФЗ» на посаду машиніста крану металургійного виробництва на гарячих дільницях 4 розряду плавильного цеху № 4. Отже, відповідно до вимог ст. 5, 17 Закону України «Про охорону праці» та ст. ст. 159,169 КЗпП України, вона проходила медичний огляд з метою визначення можливості за станом здоров`я працювати у важких та шкідливих умовах праці. Відтак, укладання трудового договору та допуск до роботи ОСОБА_1 машиністом крану металургійного виробництва плавильного цеху № 4 АТ «ЗФЗ» свідчить про те. що за результатами медичного огляду вона була придатна для роботи у важких та шкідливих умовах.

Апеляційний суд наголошує на тому, що професійне захворювання у ОСОБА_1 встановлено 06.09.2021 - через 18 років роботи в шкідливих умовах в АТ «ЗФЗ».

Крім того, у своїй апеляційній скарзі АТ «ЗФЗ» не заперечує проти факту завдання ОСОБА_1 моральної шкоди шкідливими умовами праці в товаристві.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції при винесенні судового рішення суду не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому, пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Колегія судді дійшла висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «ЗФЗ» - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Запорізький завод Феросплавів» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: