Справа № 456/4097/22
Провадження № 2/456/322/2023
РІШЕННЯ

іменем України

31 жовтня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Дверій Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу №456/4097/23 за позовом ОСОБА_1 до Стрийської міської ради Львівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на новостворене майно,

встановив:

Позивач звернувся до суду із заявою до Стрийської міської ради Львівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на новостворене майно, ке розташовано по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що 17.09.1998 інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю м.Стрия, позивачу, був наданий дозвіл на виконання будівельних робіт № 10-98 від 17.09.1998, на будівництво павільйону разом з торгівельним кіоском з реконструкцією автобусної зупинки на весь період будівництва відповідно до проектної документації узгодженої відділом архітектури і містобудування від 17.09.1997.

Розпорядженням міського голови Стрийської міської ради Львівської області №246 від 22.09.1999р. «Про дозвіл на реконструкцію існуючого приміщення, добудову та будівництво павільйону автобусної зупинки з торгівельним павільйоном, позивачу дозволено після виготовлення проектів, закінчення будівництва павільйону автобусної зупинки з торгівельним павільйоном розміром 9.0x10.0м. по АДРЕСА_2 при умові комплексного благоустрою (зовнішнє освітлення, тротуар з ФЕМ, озеленення прилеглої території.

Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №69 від 21.02.2008р. торгівельному павільйону з павільйоном автобусної зупинки будівництво якого він здійснював по АДРЕСА_2 .

Рішенням ХХV 11 сесії VІ демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області № 539 від 19.09.2014р. позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0.0067га для обслуговування торгівельного павільйону із земель житлової та громадської забудови для надання в оренду. Технічну документацію із землеустрою позивач виготовив. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка в АДРЕСА_1 для обслуговування торгівельного павільйону має кадастровий номер : 02:008:0012.

В результаті будівництва збудований об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 має наступні характеристики: торгівельний павільйон з автобусною зупинкою А-1 з навісом а1, загальної площі 36.2кв.м., вартістю 169511.00грн. та убиральня Б1 вартістю 12 133.00грн.

Будівництво проведено з дотриманням архітектурно - будівельних норм та правил і завершено. Воно не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб. Технічним висновком експерта після проведення обстеження нерухомого майна в листопад 2021 р. встановлено придатність його для безпечної безаварійної експлуатації.

В листопаді 2021р. позивач звертався до відповідача з приводу узаконення будівництва. Дане питання не було вирішено оскільки будівництво не здано в експлуатацію, а не здано в експлуатацію бо не оформлено договір оренди земельної ділянки, який не укладають із-за відсутності правовстановлюючих документів на збудовані будівлі. З часу отримання дозволу на будівництво в 1998р., який діє на весь період будівництва, змінився порядок оформлення права власності на забудову. Тому було рекомендовано звертатися до суду для оформлення права власності на новостворене майно.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволені позову не заперечував та вказав, що на даний час в законодавстві є певні неузгодженості щодо виділення земельних ділянок і з вирішення даного питання дійсно необхідно звернутися до суду і оскільки дане будівництво здійснював позивач то відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України в судове засідання не з`явився, однак подав до суду пояснення, в якому вказали, що у ОСОБА_1 , відсутні, як документи, які надають право виконувати будівельні роботи, так і документи, що засвідчували б прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, таким чином у позивача відсутні умови для визнання за ним права власності на оскаржуваний об`єкт будівництва на підставі рішення суду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні 17.09.1998 інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю м.Стрия, позивачу, був наданий дозвіл на виконання будівельних робіт № 10-98 від 17.09.1998, на будівництво павільйону разом з торгівельним кіоском з реконструкцією автобусної зупинки на весь період будівництва відповідно до проектної документації узгодженої відділом архітектури і містобудування від 17.09.1997.

Розпорядженням міського голови Стрийської міської ради Львівської області №246 від 22.09.1999р. «Про дозвіл на реконструкцію існуючого приміщення, добудову та будівництво павільйону автобусної зупинки з торгівельним павільйоном, позивачу дозволено після виготовлення проектів, закінчення будівництва павільйону автобусної зупинки з торгівельним павільйоном розміром 9.0x10.0м. по АДРЕСА_2 при умові комплексного благоустрою (зовнішнє освітлення, тротуар з ФЕМ, озеленення прилеглої території.

Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №69 від 21.02.2008р. торгівельному павільйону з павільйоном автобусної зупинки будівництво якого він здійснював по АДРЕСА_2 .

Рішенням ХХV 11 сесії VI демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області № 539 від 19.09.2014р. позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0.0067га для обслуговування торгівельного павільйону із земель житлової та громадської забудови для надання в оренду. Технічну документацію із землеустрою позивач виготовив. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка в АДРЕСА_1 для обслуговування торгівельного павільйону має кадастровий номер : 02:008:0012.

Згідно технічного паспорту, об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 має наступні характеристики: торгівельний павільйон з автобусною зупинкою А-1 з навісом а1, загальної площі 36.2кв.м., вартістю 169511.00грн. та убиральня Б1 вартістю 12 133.00грн.

Згідно технічного висновку «Про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 », встановлено, що будівництво проведено з дотриманням архітектурно - будівельних норм та правил, встановлено придатність його для безпечної безаварійної експлуатації.

Згідно витягу з рішення №649 від 30.09.2021 Стрийської міської ради «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Стрийської міської ради», вбачається, що ОСОБА_1 , було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в користування (оренду) земельної ділянки площею 0,0067га (кадастровим номер :02:008:0012) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування торгівельного павільйону) (код КВЦПЗ 03.07) та передачі її в користування (оренду) строком на 3 (три), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на території Стрийської міської ради по причині невідповідності передачі земельної ділянки в користування (оренду) вимогам ст.134 Земельного кодексу України, а саме: При розгляді, поданої на сесію Стрийської міської ради, заяви та копії проекту землеустрою щодо відведення в користування (оренду) земельної ділянки встановлено, що запропонована для передачі в користування (оренду) земельну, ділянка площею 0,0067 га є вільною від об`єктів нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебували о у власності громадянина ОСОБА_1 . Відповідно до вимог ст.134 Земельного кодексу України вільні земельні ділянки комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах).

Згідно відповіді виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 27.04.2022 №3.13/930, вбачається, що позивач звертався до відповідача з приводу узаконення будівництва. Дане питання не було вирішено, оскільки будівництво не здано в експлуатацію.

Приписами ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Частиною 4 статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина 3 статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини 4 статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із змісту статті випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині 2 статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частинами 3, 5, 7 статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Верховний суд України у справі від 02.12.2015 № 6-1328цс15, проаналізувавши норми частини третьої статті 376 ЦК України, зробив висновок, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

В матеріалах справи відсутні докази виникнення у позивача права (власності або користування) на зазначену земельну ділянку в порядку ст. 125-126 Земельного кодексу України.

13.05.2021 позивачем виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0012.

Однак, згідно рішення XIII сесії, VIII демократичного скликання Стрийської міської ради від 30.09.2021 № 649, ОСОБА_1 , відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в користування (оренду) земельної ділянки площею 0,0067 га (кадастровий номер :02:008:0012).

Таким чином, вищевказаним рішенням було відмовлено позивачу у передачі вищезазначеної земельної ділянки в користування (оренду).

Отже у позивача відсутні документи, які підтверджують право володіння або користування земельною ділянкою на якій розміщено оскаржуваний об`єкт будівництва.

Враховуючи вищевикладене, земельна ділянка з кадастровим номером :02:008:0012 на якій розміщено оскаржуваний об`єкт будівництва не перебуває у власності позивача та не була відведена йому в користування (оренду).

Таким чином, відсутні умови для визнання права власності на оскаржуваний об`єкт будівництва на підставі рішення суду.

У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Верховний суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Крім того, Верховний Суд наголошує, що на підставі частини 3 статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України).

Згідно технічного обстеження, висновок про який наявний в матеріалах справи, встановлює технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта.

Тобто наявність технічного висновку не є доказом відсутності порушень будівельних норм, а лише встановлює технічну можливість експлуатації.

В свою чергу встановити наявність або відсутність відхилень від вимог державних будівельних норм можливо тільки за результатами експертизи проектів будівництва в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів від 11.05.2011 № 560.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Позивачем до суду не надано і матеріали даної справи не містять результатів експертизи проекту будівництва, як доказ відсутності істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості, тому відсутні умови для визнання права власності на оскаржуваний об`єкт будівництва на підставі рішення суду.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038- VI), а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 3038-VI проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Таким чином, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку.

Частиною 8 статті 39 Закону № 3038-VI передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (далі - Порядок № 461).

Позивачем до суду не надано і матеріали даної справи не містять відомостей про наявність у позивача проектної та робочої документації.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Пункт 17 Порядку № 461 зазначає, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації.

Згідно з пунктом 18 Порядку Порядок № 461 орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі № 6 - 1328цс 15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц та від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17.

Позивач звернувся до ДІАМ із заявою від 21.06.2022, що зареєстрована в ДІАМ 22.06.2022 за№ 3/1820/08-22 щодо «узаконення торгівельного павільйону».

Дану заяву було розглянуто ДІАМ в порядку Закону України «Про звернення громадян» та листом! від 05.08.2022 за№ 6205/05/13-22 було надано відповідь та роз`яснено позивачу порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та повідомлено, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461.

Відповідно до пункту 3-1 Порядку документи для прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів подаються за вибором замовника до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю: в електронній формі через електронний кабінет або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачами якої є замовник та відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю; у паперовій формі або поштовим відправленням з описом вкладення через центри надання адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку реєстрація декларації або видача сертифіката здійснюється з використанням Реєстру будівельної діяльності (крім об`єктів, на які поширюється дія Закону України «Про державну таємницю») з дотриманням вимог Законів України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та «Про адміністративні послуги».

Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації (щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за встановленою формою (у додатку 2 до цього Порядку) (пункту 17 Порядку).

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Ураховуючи викладене, у разі подання документів, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, вони будуть розглянуті у встановленому порядку.

У зв`язку з вищевикладеним, надіслану позивачем заяву від 21.06.2022 щодо «узаконення торгівельного павільйону» було розглянуто ДІАМ в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, ОСОБА_1 не звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності.

З комплексного аналізу Цивільного кодексу України, законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності» випливає, що особа стає власником новоствореного об`єкта нерухомості після завершення його будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації. Таким чином, право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту державної реєстрації права.

Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 р. у справі № 910/10987/18).

До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнанню та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише «при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва».

З цього випливає, що у ОСОБА_1 відсутні, як документи, які надають право виконувати будівельні роботи, так і документи, що засвідчували б прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Обов`язкова наявність даних документів передбачена статтями 27, 29-31, 39 Закону № 3038-VI.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що у ОСОБА_1 , відсутні підстави, для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 18, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Стрийської міської ради Львівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на новостворене майно на торгівельний павільйон з автобусною зупинкою А-1 з навісом а1, загальною площею 36.2 кв.м. та вбиральню Б1 в АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 10.11.2023р.

Суддя Р. Т. Шрамко