Справа № 559/1705/23
Провадження № 2/559/444/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

представника позивачки - адвоката Пасічника Ю.О.,

представника відповідачки - адвоката Рідченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ПАТ «СК «Аско-Донбас Північний» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 26.09.2023 прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пасічника Ю.О. від позову в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 31242,30 грн, а провадження в цій частині - закрито. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог до ОСОБА_2 позивачка посилається на те, що 21.01.2020, близько 15:20, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mazda 323», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Замкова в м. Дубно у напрямку вул. Д.Галицького, не переконалась в безпечності зміни напрямку свого руху, внаслідок чого допустила наїзд на позивачку, коли та перетинала проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху автомобіля. Дана ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху. В результаті ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому летарального виростка лівої великогомілкової кістки без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я. За даним фактом 21.01.2020 було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України. За результатами судового розгляду, ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 23.01.2023 вирішено звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ч. 1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито. Однак, внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що ця подія породила у позивачки страх бути учасником дорожнього руху, вона довго не могла спати вночі, ця подія порушила її життєвий спокій, зруйнувала її плани на майбутнє, викликала у позивачки інтенсивні переживання, негативні емоції, внаслідок чого різко змінився її загальний психоемоційний стан. З часу події пройшло більше трьох років, протягом яких позивачка змушена була прибувати за викликами до слідчого, винаймати адвоката, внаслідок чого вона постійно переживала та продовжує вживати заходів направлених на хоч якусь компенсацію понесених нею витрат. Наразі фізичний та моральний стан позивачки повністю не відновився. Тому, з урахуванням вказаних обставин, характеру завданих позивачці тілесних ушкоджень, глибини фізичних та душевних переживань, а також виходячи з засад розумності, просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

В судове засідання позивачка не з`явилася. Представник позивачки - адвокат Пасічник Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 , будучи пішоходом, отримала внаслідок ДТП травми, ці травми не виліковні і їх симптоми позивачка відчуває до цього часу і це призвело до порушення її нормальної діяльності. До цієї пригоди позивачка їздила за кордон на заробітку, після ДТП вона змушена була тривалий час лікуватися, з 2020 року вона постійно відчуває фізичний біль. Поряд з цим вона звернулася за відшкодуванням до страхової компанії, на сьогоднішній день страхова відшкодувала їй матеріальну шкоду. Однак позивачка бажає ще, щоб ОСОБА_2 відшкодувала їй завдану моральну шкоду, оскільки ця подія породила у неї страх до цього часу бути учасником дорожнього руху, в тому числі і пішоходом, порушила її звичний спосіб життя, зруйнувала плани. Ця пригода викликала та викликає у неї переживання, вона змушена була позичати кошти на лікування, що їй не притаманно. У сукупності всі ці обставини породили довготривалі моральні страждання, які позивачка оцінила у сумі 15 000 грн, які просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 .

Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки - адвокат Рідченко М.В. в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Дійсно, 21.01.2020 відбулася ДТП за участю позивачки та відповідачки. Однак, ОСОБА_1 переходила дорогу у невстановленому місці та розмовляючи по телефону. Дотику транспортного засобу до потерпілої на місці пригоди не було, вона просто злякалася, вперлася руками та впала. Це підтверджується тим, що о 15:44 було повідомлення у поліцію про ДТП, а у 16:13 ОСОБА_1 написала відмову від розгляду повідомлення та вказала, що претензій не має. В матеріалах кримінального провадження наявна заява позивачки, в якій вона вказала, що просить не розглядати матеріали так як тілесні ушкодження отриманні внаслідок падіння. Претензій до відповідачки вона не мала. В подальшому, о 19:25 було повідомлення з лікарні, що ніби то в ОСОБА_1 є тілесні ушкодження. Враховуючи, що розгляд справи проводився тривалий час, ОСОБА_2 погодилася на закриття кримінального провадження за строками. Крім того, відповідачка намагалася примиритися з позивачкою, відшкодувати їй якусь хоча б мінімальну шкоду, однак на будь-які контакти ОСОБА_1 не йшла. Тому вважає, що даний позов є безпідставним, завдання матеріальних страждань позивачці не підтверджено жодними доказами у справі. Враховуючи всі ці фактори, просить у позові відмовити.

Суд, заслухавши доводи, викладені позивачем та її представником в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення викладені представником відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 21 січня 2020 року, близько 15:20, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mazda 323», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Замкова в м. Дубно у напрямку вул. Д.Галицького, не переконалась в безпечності зміни напрямку свого руху, внаслідок чого допустила наїзд на ОСОБА_1 , коли та перетинала проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху автомобіля. За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до ЄДРДР за ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно висновку експерта №51 ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому летарального виростка лівої великогомілкової кістки без зміщення. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок ДТП при наїзді на неї автомобіля та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я (а.с.26-28).

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 23.01.2023, яка змінена ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23.04.2023, вирішено звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 14-15, 16-18).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Відповідно до п.п. 4-7,11,16,17 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що 21.01.2020 року мала місце ДТП за участю позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 , внаслідок якої позивачка отримала тілесні ушкодження. Дії ОСОБА_2 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причино наслідковий зв`язок. Сам факт ДТП та участь в ньому відповідачки підтверджуються ухвалою суду від 23.01.2023, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду. При цьому ухвала про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачці завдано моральних страждань, був порушений звичний спосіб її життя. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, однак в розмірі, меншому, а ніж заявлено позивачклю, а саме в розмірі 10 000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 23, 1167 ЦК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави, в особі Державної судової адміністрації, судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення - 19 жовтня 2023 року.

Суддя М.В. Панчук