Постанова

Іменем України

07 листопада 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/15250/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретар Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва

від 07 серпня 2023 року

в складі судді Ковбасюк О. О.

у цивільній справі №758/5622/22 Подільського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання недійсним та скасування протокольного рішення загальних зборів

У С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Автогаражного кооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1») про визнання недійсним та скасування протокольних рішень загальних зборів в частині збільшення розміру членських внесків з четвертого кварталу 2020 року до 400 грн.

Позов обґрунтовано тим, що він жодного разу не був присутнім на загальних зборах кооперативу, оскільки про їх проведення його ніхто не повідомляв, а також не отримував ні порядку денного таких зборів, ні копій рішень, ухвалених за результатами їх проведення. Протягом тривалого часу позивач намагався отримати хоч якусь інформацію від АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо проведення загальних зборів про збільшення членських внесків, однак ні інформації, ні жодного рішення з цього питання йому надано не було.

Згідно ухвали суду від 21.02.2023 судом за клопотанням позивача замінено первісного відповідача АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» на належного відповідача ОСОБА_2 , який є директором вказаного кооперативу (а. с. 47).

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач отримав виклик до суду, копію позову з додатками та копію ухвали суду від 16.08.2022 про відкриття провадження, але не подав відзиву на позовну заяву та не звертався до суду із зустрічним позовом, чим фактично погодився із змістом позову. Проте суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, процесуально не відреагував на такий факт з боку відповідача.

Суд також проігнорував постійні ухилення відповідача від участі в судових засіданнях та належно не відреагував на клопотання позивача стосовно витребування доказів.

Звернув увагу, що суд неправильно посилається на те, що його доводи є припущеннями, яких він не здійснював.

За наведених обставин просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 07.08.2023, повернути справу на новий розгляд та зобов`язати суд першої інстанції розглянути питання про допит листонош, які обслуговували АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" до серпня 2023 року, і від бухгалтера АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" отримати список працюючих охоронців, та які працювали в АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", для їх обов`язкового опитування та допиту за участю позивача.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з ухвалою суду про заміну відповідача.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та свого представника, належним чином уповноваженого, в судове засідання не направив.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності/відсутності рішення АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» яким з четвертого кварталу 2020 року збільшено внесок до 400 грн та як наслідок у позивача виник обов`язок сплати внеску у такому розмірі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про не врахування судом першої інстанції факту визнання відповідачем змісту позову, у зв`язку з тим, що останній не подав відзиву на позовну заяву та зустрічного позову; ухилення від участі в судових засіданнях, а відтак і ухилення від запитань позивача. Також зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що доводи позивача ґрунтуються на припущеннях.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію у справі, скаржник посилається на безпідставне чергове збільшення розміру членських внесків в АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" до 400 грн. Вказував, що неодноразово намагався отримати від правління АГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" всю необхідну інформацію стосовно використання в тому числі і його коштів на потреби кооперативу, але домовленостей між ними досягнуто не було, тому звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог апеляційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття апеляційного провадження. При цьому, самим скаржником в апеляційній скарзі, з огляду на принцип диспозитивності, визначаються підстава, вимоги та межі апеляційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для скасування судового рішення, покладається на скаржника.

Cтаття 143 ЦПК України визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства та встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду у цій справі, позивач посилався на незаконність прийнятого рішення про збільшення з четвертого кварталу 2020 року розміру членських внесків до 400 грнта просив, з підстав, передбачених ст. 4, 12, 15 Закону України «Про кооперацію», визнати та скасувати протокольне рішення зборів членів АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» про збільшення членських внесків до 400 грн.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

При цьому, при вирішенні позову підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду виклав у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21).

У справі, що переглядається, суд першої інстанцій встановив, що на підставі рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1», оформленого протоколом №26 від 26.10.1979 та затвердженого рішенням виконавчого комітету райради №298 від 11.03.1980, ОСОБА_1 є членом вказаного кооперативу та є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , площею 19,6 кв.м., по АДРЕСА_1 .Вказана обставина була встановлена судом із пояснень позивача у судовому засіданні, а також підтверджується довідкою АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» №71 від 04.02.2021, копія якої наявна в матеріалах справи.

В обґрунтування наявності порушеного цивільного права (інтересу) позивач зазначив про те, що існує протокольне рішення зборів членів АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» про збільшення членських внесків з четвертого кварталу 2020 до 400 грн, яке є недійсним та прийнятим без врахування його права голосу на загальних зборах.

Звертаючись до суду з позовом, на підтвердження доводів позовної заяви щодо порушеного права, позивачем долучено до позовної заяви ксерокопії квитанцій до прибуткового касового ордера.

Зі змісту цих квитанцій вбачається, що АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» прийняло від ОСОБА_1 :

- за квитанцією №42 від 04.09 (без зазначення року) за 1-2 квартали - 480 грн;

- за квитанцією №18 від 22.03.2018 за 1 квартал 2018 року - 300 грн;

- за квитанцією №34 від 26.06.2019 сплачено 1 250 грн, з яких 900 грн за 2-4 квартал 2018 року та 350 грн за 1 квартал 2019 року;

- за квитанцією №03 від 09.01.2020 за 3-4 квартал 2019 року - 700 грн;

- за квитанцією №19 від 27.05.2020 за 1 квартал 2020 року - 350 грн;

- за квитанцією №08 від 04.02.2021 за 2-4 квартал 2020 року - 1050 грн

- за квитанцією №47/6 від 20.10.2021 за 1-2 квартал 2021 року - 700 грн;

- за квитанцією №50 від 27.10.2021 за 3 квартал 2021 року - 400 грн;

- за квитанцією №16 від 19.05.2022 за 4 квартал 2021 року - 200 грн.

З аналізу долучених позивачем до позовної заяви квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 сплачував АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» членські внески спочатку в розмірі 240 грн за один квартал. В 2018 році такий внесок сплачувався в розмірі 300 грн за один квартал, а з першого кварталу 2019 року розмір внеску становив 350 грн. І саме в такому розмірі від позивача приймалися внески протягом 2020-2021 рік.

Також з цих квитанцій вбачається, що загалом за чотири квартали 2021 року позивачем здійснено внесок у меншому розмірі ніж 350 грн за один квартал, а саме 1 300 грн замість 1 400 грн. В квитанції №16 від 19.05.2022 за 4 квартал 2021 року здійснено запис про часткову оплату у розмірі 200 грн.

Позивач доводив, що збільшення розміру внеску до 400 грн відбулося з четвертого кварталу 2020 року. Однак в квитанціях, починаючи з четвертого кварталу 2020 по четвертий квартал 2021 року, не міститься запису про внесення внесків у меншому розмірі (як про це зазначено в квитанції за четвертий квартал 2021 року), а вказано лише про прийняття внесків у розмірі 350 грн без жодного застереження.

Колегія суддів приймає до уваги, що в квитанції №50 від 27.10.2021 за 3 квартал 2021 року зазначено про прийняття від позивача коштів в розмірі 400 грн. Але зазначення в квитанції такої суми доводить лише факт, що в четвертому кварталі 2021 року, а саме 27.10.2021, позивачем внесено в касу кошти в розмірі 400 грн. Також з аналізу цієї квитанції в сукупності із квитанцією за четвертий квартал 2021 року вбачається, що позивачем сплачено за третій та четвертий квартал всього 600 грн, що на 100 грн менше навіть з розрахунку внеску із суми 350 грн.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач висував позивачу вимогу про здійснення оплати внесків у більшому розмірі ніж 350 грн, а саме в у розмірі 400 грн.

За обставин, коли з долучених позивачем доказів вбачаться, що протягом 2019-2021 року ним здійснювалася оплата внесків із розрахунку 350 грн за один квартал, доказів на підтвердження вимог відповідача щодо внесення платежів у більшому розмірі позивачем не надано, колегія дійшла висновку, що позивачем не доведено порушення його прав, а саме виникнення обов`язку сплачувати внесок з четвертого кварталу 2020 року у розмірі 400 грн.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував на тому, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного рішення на предмет його відповідності положенням законодавства.

Отже, в межах заявлених позовних вимог, встановивши, що позивач не довів наявності у нього порушеного права (інтересу), а саме виникнення обов`язку зі сплати внеску у збільшеному до 400 грн розмірі, у задоволенні позову належало відмовити. Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову в задоволенні позову.

Оскільки не доведення порушення прав і законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, доводи, викладені у апеляційній скарзі щодо ненадання відповідачем відповідей на звернення позивача та невиконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів, з урахуванням тих пояснень, які стосуються суті спору, колегія суддів до уваги не бере.

Крім того з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що право позивача на отримання інформації щодо існування рішення відповідача про встановлення розміру внесків захищено шляхом ухвалення Подільським районним судом м. Києва рішення від 16 грудня 2022 року, яке набрало законної сили, та зобов`язано АГК «ІНФОРМАЦІЯ_1» розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.07.2022 та про результати його розгляду надати відповідь автору звернення.

Зазначене рішення колегія суддів бере до уваги при розгляді спору, оскільки таке рішення публічно проголошено, розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, загальнодоступне й обов`язкове до виконання усіма органами і особами відповідно до статті 129-1 Конституції України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги в цій частині без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська