Справа № 466/2847/21
Провадження № 2/466/348/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Хомляк О.П.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк Макар Ярославович, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в:

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк Макар Ярославович, звернулась в Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Як на підставу своїх вимог зазначила, що 05 лютого 2019 року вона, ОСОБА_1 , позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8 320 доларів США, а ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок повернути позичені гроші до 05 лютого 2021 року. На підтвердження своїх зобов`язань відповідач ОСОБА_2 написала відповідну розписку.

Проте, на час пред`явлення позову борг відповідачем ОСОБА_2 не повернутий, на її усні вимоги повернути кошти відповідач не реагує, а тому вона, позивач, вирішила звернутись в суд.

З огляду на вищенаведені обставини, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 8 320 доларів США.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк М.Я., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюку В.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк М.Я., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

14 вересня 2021 року Шевченківським районним судом м. Львова в даній цивільній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк М.Я., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволені повністю та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 8 320,00 (вісім тисяч триста двадцять) доларів США боргу за договором позики та 2 315,46 грн. (дві тисячі триста п`ятнадцять гривень сорок шість копійок) витрат по оплаті судового збору.

11 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 вересня 2021 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року в цивільній справі №466/2847/21 за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк М.Я., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасовано, ухвалено проводити судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження та в справі призначено підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики до суду не подала.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2023 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк М.Я., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання, яке було призначено на 10 жовтня 2023 року о 09.45 год. позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гаталяк М.Я. не з`явились, та в матеріалах справи міститься заява позивача ОСОБА_1 , зі змісту якої убачається, що вона просить розглядати справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку, та не надіслала до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 10 жовтня 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України, які регулюють достовірність та достатність доказів, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ст. 204 цього Кодексу визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК України).

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з приписами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 в якості позики грошові кошти в сумі 8 320,00 (вісім тисяч триста двадцять) доларів США.

На підтвердження укладення даного договору позики відповідачем ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була написана відповідна письмова розписка, з якої убачається, що вона зобов`язалась повернути позичені грошові кошти 05 лютого 2021 року.

Однак відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед позивачем ОСОБА_1 не виконала та позичені грошові кошти не повернула.

Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до матеріалів справи копією та оригіналом вищевказаної розписки від 05 лютого 2019 року, та цих відповідач ОСОБА_2 не спростувала.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 24 лютого 2016 року в справі №6-50цс зробила наступний правовий висновок у справах, які виникають з позикових відносин і договору позики:

«… Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.»

В постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 викладено правовий висновок у справах даної категорії, який полягає в наступному:

«…Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у справі, яка переглядається, є іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України...».

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 204, 208, 509, 525, 526, 530, 599, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гаталяк Макар Ярославович, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 320,00 (вісім тисяч триста двадцять) доларів США боргу за договором позики та 2 315,46 грн. (дві тисячі триста п`ятнадцять гривень сорок шість копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 20 жовтня 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк