ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/3570/23
Провадження № 22-ц/821/1738/23
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Гончар Н.І., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Кравченко Інна Миколаївна

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Дубинський Віктор Михайлович

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Троян Т.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 08 червня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

06 квітня 2023 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що сторони у період з 06.10.2005 по 05.03.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського районного суду від 05.03.2018, вказує позивач, шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення суду було визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 з матір`ю.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.03.2018 у справі №712/1066/18 стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.01.2018 року і досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що з метою забезпечення належних умов проживання для свого сина ОСОБА_5 , ним після розірвання шлюбу було придбано у власність сина квартиру АДРЕСА_1 .

На даний час у вказаній квартирі зареєстрований син ОСОБА_4 та колишня дружина ОСОБА_2 .

Позивач зазначив, що є інвалідом І «А» групи з дитинства по зору та потребує постійного гемодіалізу, тому після військового вторгнення 24.02.2022 рф на територію України він змушений був на деякий час залишити Україну для отримання кваліфікованої медичної допомоги. Також з ним виїхав за кордон і син ОСОБА_4 в зв`язку з військовими діями, які відбуваються в країні, а також для отримання кваліфікованої медичної допомоги, так як син є дитиною-інвалідом і отримує державну соціальну допомогу від держави.

ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з листопада 2022 року син проживає разом з ним, та перебуває на його повному утриманні. Натомість кошти, які отримує відповідач, вона витрачає на власні потреби. На даний час відповідач добровільно ухиляється перераховувати отримані нею аліменти на його рахунок для утримання сина, а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо. Кошти, які надходять відповідачу в рахунок сплати аліментів, використовуються нею на власні потреби і не перераховуються сину.

На підставі наведеного, позивач просив суд постановити рішення, яким припинити стягнення аліментів з нього - ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси; визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 31.01.2018 року і до досягнення повноліття дитини.

Виконавчий лист, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси в справі 712/1066/18 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця - відкликано.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що неповнолітній ОСОБА_3 , проживає з батьком - позивачем по справі та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважав за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення із нього на користь відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 .

Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази у цілому та дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 вересня 2023 року, ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2023 року та постановити нове, яким в позові відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що в рішенні суд послався на ст. ст. 267-271 СК України, проте, вважає, що вказані посилання суду є помилковими, оскільки відповідачка проти проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 разом із батьком.

Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, згідно якої невирішений спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів на користь того з батьків, з ким фактично проживає дитини на момент пред`явлення позову про стягнення аліментів. Відповідно до зазначеного, випливає, що без встановлення судом місця проживання дитини неможливо припинити стягнення аліментів на дитину.

Вказує, що при ухваленні рішення судом не звернуто увагу на те, що дитина проживає з батьком у Польщі незаконно.

Відзив на апеляційну скаргу

31 жовтня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, вважаючи рішення суду першої інстанції обгрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Наголошує, що син ОСОБА_4 на даний час не проживає з матір`ю, на користь якої були стягнуті аліменти на утримання дитини, а проживає разом із батьком в Республіці Польща.

Підставою перебування дитини з батьком також стало вчинення ОСОБА_2 над неповнолітнім сином фізичного та психологічного насилля, що створює нестерпні умови проживання для неповнолітнього.

Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 542/1428/18 та від 14.02.2019 у справі №377/128/18, де зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить , що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини , що мають істотне значення. До інших обставин, що мають значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною. Вказує, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час сину ОСОБА_4 виповнилось 14 років і жодного наміру проживати із своєю матір`ю він не має.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 10.06.2009 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.03.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.03.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 31.01.2018 року і до досягнення повноліття дитини.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2407, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання від 12.11.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 12.11.2018 року.

Також судом встановлено, що на час звернення із даним позовом, неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком за кордоном та перебуває на його повному утриманні.

Відповідно до копії заяви державному нотаріусу Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П., зареєстрованої в реєстрі за № 1465, ОСОБА_2 надала згоду на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 у супроводі батька ОСОБА_1 за кордон України до Республіки Польща на тимчасове проживання у період з 21 листопада 2022 року по 21 лютого 2023 року у зв`язку з воєнними діями на території України.

Матеріали справи також містять платіжні інструкції, з яких вбачається, що ОСОБА_2 07.12.2022 здійснила переказ коштів ОСОБА_1 в сумі 1 457,29 грн; 20.12.2022 ОСОБА_2 здійснила переказ коштів ОСОБА_1 в сумі 2 110,55 грн; 12.01.2023 ОСОБА_2 здійснила переказ коштів ОСОБА_1 в сумі 3 520,00 грн; 07.02.2023 ОСОБА_2 здійснила переказ коштів ОСОБА_1 в сумі 3 567,84 грн; 15.05.2023 ОСОБА_2 здійснила переказ коштів ОСОБА_1 в сумі 4 271,36 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.03.2018 у справі № 712/1066/18, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року і до досягнення повноліття дитини.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом із матір`ю, а з листопада 2022 року проживає за межами України, а саме у Польщі, разом з батьком.

За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже, стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.03.2018.

Верховний Суд у постанові від 12 травня 2023 року у справі 3 686/12480/22 наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини даної справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.

Доводи скаржника, що посилання суду в рішенні на ст. ст. 267-271 СК України є помилковими, оскільки апелянт проти проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 з батьком, є необгрунтованими, оскільки суд першої інстанції виходив із того, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Посилання скаржника, що вона проти проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 з батьком, не варті уваги, оскільки виїзд дитини за кордон відбувся у визначеному законом порядку та з дозволу матері.

Також є необгрунтованими посилання скаржниці на незаконне перебування дитини за кордоном разом з батьком, оскільки як зазначалось вище, виїзд дитини відбувся з дозволу матері, а тимчасове проживання дитини за кордоном, з огляду на військовий стан в України, не суперечить інтересам дитини, а навпаки сприятиме розширенню його світогляду.

Крім того,незаконність місця проживання дитини не є предметом доказування у даній справі.

Також є безпідставними посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що без встановлення судом місця проживання дитини неможливо припинити стягнення аліментів на дитину, оскільки вимога про припинення стягнення аліментів є належним способом захисту та може бути самостійною вимогою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Інші, наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Н.І. Гончар

Л.І. Василенко

/ повний текст постанови суду виготовлений 16 листопада 2023 року/