КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 13 липня 2020 року між АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», в особі Керуючого відділенням № 28, яке розташоване за адресою: м.Київ, вул. Хрещатик 19А, та ОСОБА_1 було укладено депозитний Договір №ОБ11450/01, строком на 367 днів з виплатою 14,5% річних від суми депозиту.

Вказував, що не зважаючи на те, що у Договорі №ОБ11450/01 не передбачено попередження клієнтом Банку про бажання забрати свої гроші, за тиждень до закінчення строку, а саме, 07 липня 2021 року о 09:48, він попередив Банк дзвінком на гарячу лінію за номером 0800-218-284 про наміри забрати мій депозит готівкою. Потім, Банк, зателефонував мені і запропонував подовжити депозит, але позивач відмовився і попередив про наміри забрати депозит готівкою 15 липня 2021 року у відділенні № 28 за адресою: м.Київ, вул. Хрещатик 19А.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 прийшов у відділення отримати свої кошти, але Банк, повідомив, що готівкових грошей у відділенні немає, тому що просто забули замовити кошти готівкою, того ж дня, Банк повідомив позивачу, що кошти будуть пізніше і вони дійшли згоди укласти з Банком новий депозитний Договір №ОС1 1450/02 на 5 днів, до 20.07.2021 року, але вже під 6,5% річних. 20.07.2021 року позивач мав отримати кошти в банку, однак знову за відсутності готівки в касі вклад видано не було, наступного дня 21.07.2021 року позивачу кошти видано не було за відсутності в касі готівки, тоді вони дійшли згоди зробити безготівковий переказ коштів з його поточного рахунку у сумі 141 380, 54 грн за потрібними мені реквізитами, а саме: на його рахунок від ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» у банку АТ «Скай Банк» за № НОМЕР_1 .

21.07.2021 року позивач отримав від Банка платіжне доручення № 280-180 від 21 липня 2021 року, в якому вказано, що Банк зобов`язується перевести гроші з його поточного рахунку № НОМЕР_2 на його рахунок від ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» в банку АТ «Скай Банк» за № НОМЕР_1 .

Станом на 29.07.2021 року кошти на рахунок позивача від ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» в банку АТ «Скай Банк» за № НОМЕР_1 так і не надійшли, у зв`язку з чим позивач подав Банку заяву з проханням надати належним чином завірену виписку з руху грошей по його поточному рахунку № НОМЕР_2 АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» за період з 15.07.2021 року до 29.07.2021 року, в строк, не пізніше 3 днів з дати мого звернення (заява прийнята Банком за вхідним №50 від 29.07.2021 року).

Станом на 02.08.2021 року відповідь на Заяву про рух грошей по поточному рахунку позивача № НОМЕР_2 АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», так і не отримано, переказ коштів з рахунку на рахунок не відбувся.

05.08.2021 року позивач повторно у звернувся до Банку із Заявою про вимогу негайно повернути депозит (заява зареєстрована за № 52 від 05.08.2021 року).

11.08.2021 року Постановою правління НБУ №400-рш/БТ від 11 серпня 2021 року, AT «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» визнано неплатоспроможним.

Вказував, що 10.09.2021 року АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» виплатив позивачу кошти перерахувавши на рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджує довідка про перекази.

Таким чином, Банк прострочив виплату коштів з 20.07.2021 року по 10.09.2021 року, тобто на 52 дні.

Зважаючи на зазначене, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», на думку позивача, Банк має виплатити позивачу пеню у розмірі 3 % (трьох відсотків) за кожен прострочений день, і ці відсотки мають нараховуватися на всю суму грошових коштів, перерахування якої прострочив Банк, а саме, на дату подачі цього позову загальну суму 220 553,64 грн (141 380,54 грн х 3% х 52).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що банк, отримавши від клієнта грошові кошти (вклад), надає йому послуги не лише нараховуючи проценти. Сам факт залучення від клієнта коштів вже є фінансовою послугою. Оскільки вклад строковий, то банк має повернути вклад у строк та на умовах відповідно до договору банківського вкладу. Якщо банк не повертає вклад, то він прострочує надання відповідної послуги.

Вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а цей Закон у вказаний час (з 20.07.2021 року по 10.08.21 року) ще повною мірою діяв для відповідача, відповідач має виплатити позивачу штраф (пеню) у розмірі 3 % (трьох відсотків) за кожен прострочений день, і ці відсотки мають нараховуватися на всю суму грошових коштів, перерахування якої прострочив підповідач, а саме, відповідач винен позивачу, з дати 20.07.2021 року - закінчення строкового депозитного Договору № ОС11450/02.

Вказує, що позивача з відповідачем, на дату 10.09.2021 року, коли була впровадження Тимчасової адміністрації у відповідача: за 52 дні прострочки видачи депозиту - 141 380 грн 54 коп. х 3% х 52 = 220 553 грн 64 коп.

І, найголовніше, суд не звернув увагу на п. 1 ч.б ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у якому зазначено, що:

«6. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо:

1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку)»

А це саме той випадок, коли відповідач повинен був здійснити «виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився», і саме до того часу «станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку». Тому обмеження виплат коштів (штрафів, пені) не поширюється на штрафи і пеню за прострочення терміну видачі депозитів, строк який вже закінчився, з дня закінчення строку депозиту до терміну на кінець дня що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів заявлені позивачем поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому відсутні підстави для їх задоволення в повному обсязі.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад, що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Судом встановлено, що 13 липня 2020 року між АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 було укладено депозитний Договір №ОБ11450/01, за умовами п.1.1. депозитного договору вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в 8 000 гривень, депозитний строком на 367 днів - до 15 липня 2021 року, з виплатою 14,5% річних від суми депозиту.

15 липня 2021 між АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 було укладено Договір №ОС11450/02 банківського вкладу «Особливий». За умовами п.1.1 депозитного договору вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний рахунок) № НОМЕР_3 на умовах цього договору грошові кошти в сумі 141 299 гривень строком на 5 днів, днем повернення вкладу є 20 липня 2021 року.

На виконання умов договору відповідно до платіжного доручення № 280-246 від 15.07.2021 року позивачем було внесено кошти у розмірі 141 299 гривень.

До відносин банку та вкладника за рахунок, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського кладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за

№ 1256/8577.

Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад (депозит).

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п.1.2. Положення).

Виплата процентів за вкладом (депозитом) здійснюється у строки, що обумовлені в договорі (п. 1.7. Положення).

Згідно із п. 3.3.Положення банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

Відповідності до п. 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 № 492 (далі по тексу - Інструкція), письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Пунктом 10.1 Інструкції визначено, що на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом.

Встановлено, що після закінчення строку вкладу, 20.07.2021 року Банком перераховано позивачу депозиті кошти у розмірі 141 380 грн 54 коп. (з урахуванням процентів) на його поточний рахунок № НОМЕР_4 .

21.07.2021 року Банком було прийнято від позивача платіжне доручення № 280-190 від 21.07.2021 року для перерахування з рахунку позивача на рахунок отримувача ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» кошти у розмірі 141 380 гривень.

Також встановлено, що 10.09.2021 року АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» виплатив позивачу кошти перерахувавши на рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджує довідка про перекази.

01 липня 2021 року рішенням Національного банку України АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» визнано неплатоспроможним.

На підставі рішення Правління Національного банку України № 400-рш/БТ від 11.08.2021 року «Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 811 від 11.08.2021 року, яким розпочато процедуру виведення AT «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» з ринку і запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію строком на один місяць від 12.08.2021 року до 11.09.2021 року.

Відповідно до п.1, 3, 5 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Тобто з 12.08.2021 в АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» запроваджено тимчасову адміністрацію, а отже відповідно до Закону ФГВФО не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Так, з 10 вересня 2021 року впроваджено процедуру ліквідації АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» терміном до 09 вересня 2024 року.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч.1-2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх. Цей пункт не застосовується до правочинів, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону; передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню; здійснює повноваження, визначені частиною другою статті 37 та статтею 38 цього Закону; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком). Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, інвестування тимчасово вільних коштів банку в державні цінні папери, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів за умови достатності коштів для забезпечення процедури ліквідації в такій черговості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі

№ 757/2216/15 зазначила, що після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями по договорам банківського вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з даним позовом (14 вересня 2021 року) під час здійснення процедури ліквідації АТ «КБ «Земельний капітал», а відтак, повноваження банку реалізуються лише через уповноважену особу Фонду на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.2 ст.45 Закону визначено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Дата опублікування відомостей про ліквідацію АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» 15 вересня 2021 року (газета «Голос України» №175 (7675).

Відповідно до ч.5 ст. 45 Закону ФГВФО встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

На виконання норм Закону ФГВФО вимоги кредиторів приймалися Банком протягом 30 днів з дня опублікування у газеті «Голос України» оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку за адресою: проспект Пушкіна, 15, м. Дніпро, 49101. Кінцева дата отримання/пред`явлення вимог кредиторів - 18 жовтня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону ФГВФО визначено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанці дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів заявлені позивачем поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому відсутні підстави для їх задоволення в повному обсязі.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: