25.10.2023 Провадження по справі № 2/940/139/23
Справа № 940/100/23

РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Завальнюка В.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Неживка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, про розірвання шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить:

-розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований 20 вересня 2013 року виконавчим комітетом Бурківецької сільської ради Тетіївського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 2;

-неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з нею;

-стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття;

-стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 вересня 2013 року виконавчим комітетом Бурківецької сільської ради Тетіївського району Київської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. За час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Спільне життя між сторонами не склалося через різні характери, погляди на життя та стосунки в сім`ї. Шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам дитини.

Кілька місяців тому позивачка з сином виїхала до своєї сестри та тимчасово проживає в с. Семенівка Бориспільського району Київської області. Влаштувалась на роботу. Син ОСОБА_4 відвідує місцеву школу. ОСОБА_1 опікується дитиною, достатньо приділяє уваги вихованню сина. Крім того, будь-яких перешкод відповідачу у спілкування з сином позивачка не чинила. Однак, 01.02.2023 року відповідач приїхав в с. Семенівка і примусово вивіз сина до своїх батьків в с. Бурківці.

Позивачка вважає, що з метою захисту інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, є необхідним після розірвання шлюбу залишити сина проживати з нею.

Крім того, в обґрунтування вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, позивачка вказала, що відповідач ОСОБА_2 не зареєстрований, як підприємець, не працює в будь-якої юридичної особи, але дохід має, надаючи власним вантажним транспортним засобом послуги з перевезення жому, дров. Тому, доцільним вважає встановити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі.

З огляду на зазначені обставини, позивачка просить задовольнити позов.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 09.02.2023 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.

28.02.2023 року відповідач подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, обґрунтовуючи його тим, що з кінця грудня 2022 року шлюбні стосунки між ним та ОСОБА_1 припинені, з того часу не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Вважає, що оскільки він працевлаштований, має належні умови для проживання сина ОСОБА_4 , який бажає проживати з ним, тому наявні підстави для визначення його місця проживання з ним (а. с. 26-39).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 14.03.2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, про розірвання шлюбу.

12.04.2023 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Завальнюк В.В. надав уточнення до позовної заяви про розірвання шлюбу, в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 70).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 12.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Завальнюк В.В. уточнені позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Разом з тим, за зустрічним позовом - позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги за первісним позовом визнали частково, а саме в частині розірвання шлюбу, у задоволенні решти позовних вимог просили відмовити. Разом з тим, за зустрічним позовом - підтримали позовні вимоги.

Представник служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради у судове засідання не прибув, надав до суду листа, в якому просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виконавчим комітетом Бурківецької сільської ради Тетіївського району Київської області зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 8).

Сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, про що не заперечували у ході судового розгляду.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 статті 104 та ч. 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч. 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Беручи до уваги наполягання позивачки на розірванні шлюбу та визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, та з урахуванням конституційного права особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині розірвання шлюбу, оскільки шлюб між сторонами у справі носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Відповідно до ч. 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Що стосується заявлених вимог сторін про визначення місця проживання дитини, то суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі проживає з батьком ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою № 8 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 21.02.2023 року виконавчим комітетом Тетіївської міської ради, місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване за однією адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 32).

Згідно з довідкою Тетіївського ліцею № 1 Тетіївської міської ради від 27 лютого 2023 року № 01-41/34, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 1 класі Бурковецької філії Тетіївського ліцею № 1 Тетіївської міської ради Київської області з 01 вересня 2022 року. Навчання в даному закладі не переривалося (а. с. 35).

Згідно з характеристикою, виданою Тетіївським ліцеєм № 1 Тетіївської міської ради від 17 лютого 2023 року, ОСОБА_3 навчається в 1 класі Бурковецької філії Тетіївського ліцею № 1 Тетіївської міської ради Київської області з 2022 року. До цього відвідував дошкільний підрозділ Бурківецької філії КЗ «Тетіївський ЗЗСО І-ІІІ ст. № 1. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Батьки займаються навчанням та вихованням дитини (а. с. 36).

Згідно з довідкою Семенівського закладу загальної середньої освіти Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 03 лютого 2023 року № 06, ОСОБА_3 , 2015 року народження, навчався в 1 класі Семенівського закладу загальної середньої освіти з 16.01.2023 року по 01.02.2023 року (а. с. 9).

Згідно з характеристикою, виданою Семенівським закладом загальної середньої освіти Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 03 лютого 2023 року № 07, ОСОБА_5 навчався в Семенівському ЗЗСО з 16.01.2023 року по 01.02.2023 року. Мама, ОСОБА_1 , опікується дитиною, достатньо приділяє уваги вихованню сина, завжди питає та телефонує, цікавиться успіхами та поведінкою дитини в школі (а. с. 10).

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 15.03.2023 року, складеним органом опіки та піклування Студениківської сільської ради, умови проживання в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , задовільні. В будинку світло, чисто, прибрано. Опалення - пічне, наявне електропостачання, водопостачання та водовідведення відсутнє. Власниками будинку є: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а. с. 72).

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі звернення ОСОБА_2 з метою визначення місця проживання малолітньої дитини, складеним 15.08.2023 року начальником ССДС Студениківської ТГ та поліцейським офіцером громади, житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку, складається з однієї кімнати. Загальна площа будинку 38,5 кв. м., житлова 28,3 кв. м. Помешкання розділене на трьох власників. Квартира світла та простора. Кухня маленька, ванна відсутня, водопостачання у будинку відсутнє, опалення пічне. Є спальне та робоче місце, шафа для одягу, ігрова зона (а. с. 168).

Згідно з довідкою Семенівського старостинського округу від 06.03.2023 року № 63, ОСОБА_1 постійно проживає (без реєстрації) в АДРЕСА_3 з грудня 2022 року по даний час в будинку свого брата ОСОБА_9 (а. с. 49).

Згідно з довідкою, виданою 07.03.2023 року за № 07-03/2023, ОСОБА_1 працює прибиральницею в ОСББ «4 СЕЗОНИ» (а. с. 52).

Згідно з характеристикою, виданою 23.02.2023 року № 104 Кашперівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради, ОСОБА_2 спокійний, урівноважений, має добрі стосунки із сусідами, користується авторитетом у жителів села. Компроментуючих даних на ОСОБА_2 Кашперівський старостинський округ виконавчого комітету Тетіївської міської ради немає (а. с. 33).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.02.2023 року, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а. с. 34).

Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав від 26.05.2023 року № 333655417, ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 97).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 , складеним 18.09.2023 року за № 38 Кашперівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради, членами сім`ї ОСОБА_2 є: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та баба ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сім`я проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_2 . Будинок у задовільному стані, на даний час ОСОБА_2 зробив добудову до житлового будинку, в якій облаштовує кухню, ванну кімнату, туалет, веранду. У житловому будинку є три житлових кімнати. Коротнюк Нікіта має окрему кімнату, в кімнаті є ліжко для сну, письмовий стіл та інші необхідні умови (а. с. 170).

Із висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 28 березня 2023 року № 75, встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може проживати як з мамою ОСОБА_1 , так і з татом ОСОБА_2 (а. с. 65-68).

У ході судового розгляду судом була допитана свідок ОСОБА_11 , яка зазначила, що є вчителькою малолітнього ОСОБА_4 . Батьків дитини знає. До нового року дитиною опікувалась мати ОСОБА_12 , яка постійно цікавилась успіхами та поведінкою сина в школі. Після нового року ОСОБА_4 до школи приводить та забирає лише батько ОСОБА_13 . ОСОБА_14 жодного разу не телефонувала їй, не цікавилась успішністю сина. Наразі дитина прихильна до батька ОСОБА_15 .

Крім того, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, у судовому засіданні, у присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Тетіївської міської ради, представника служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради та психолога, був заслуханий малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що хоче проживати лише з татом. З мамою не хоче бачитися, проте телефонує їй.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що «положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, у цій справі, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що обоє батьків люблять свого сина, виявляють бажання піклуватися про нього і брати участь у його вихованні. Водночас, характеризуються позитивно, не перебувають на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, не допускають протиправної поведінки щодо дитини.

За місцем проживання обох батьків створені належні умови для проживання та виховання дитини.

Водночас, суд враховує, що ОСОБА_2 створено більш сприятливі умови проживання дитини, оскільки ОСОБА_2 має у власності житловий будинок, в якому є окрема облаштована кімната для дитини ОСОБА_4 . Будинок у задовільному стані має три кімнати. Наразі ОСОБА_2 зробив добудову до будинку, в якій облаштовує ванну кімнату, туалет, веранду.

Між тим, ОСОБА_1 проживає в однокімнатній квартирі житлового будинку, який розділений на трьох власників. У будинку кухня маленька, ванна та водопостачання у будинку відсутні, опалення пічне.

Більш того, правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на цю квартиру у ході судового розгляду справи ОСОБА_1 не надала.

Отже, житлово-побутові умови проживання ОСОБА_2 переважають над умовами проживання ОСОБА_1 , що враховується судом, але ця обставина сама по собі не є вирішальною для визначення місця проживання дитини саме з батьком.

Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, має гнучкий графік роботи, що дозволяє йому приділяти більшу уваги вихованню сина.

Між тим, як встановлено у ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 звільнилась з роботи, при цьому відомостей щодо працевлаштування на іншу роботу суду чи наявність інших доходів не надала.

Водночас, не надано відомостей про доходи і ОСОБА_2 , що позбавляє суд можливості дійти висновку про рівень матеріального забезпечення кожного з батьків.

Крім того, суд враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Тетіївської міської ради, який вважає, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може проживати як з мамою ОСОБА_1 , так і з татом ОСОБА_2 .

Також, суд бере до уваги, що малолітній ОСОБА_5 народився у селі Бурківці Тетіївського району Київської області, де відвідував дошкільний підрозділ Бурківецької філії КЗ «Тетіївський ЗЗСО І-ІІІ ст. № 1. Із 01 вересня 2022 року за місцем свого проживання безперервно навчається у Бурковецькій філії Тетіївського ліцею № 1 Тетіївської міської ради Київської області, після занять відвідує спортивну секцію з біатлону. За місцем навчання та проживання малолітній ОСОБА_4 має друзів.

Отже, малолітній ОСОБА_5 проживає у звичному для нього середовищі.

Водночас, суд враховує ту обставину, яка не заперечувалась матір`ю ОСОБА_1 , що після припинення стосунків із ОСОБА_2 , у грудні 2022 року вона забрала сина ОСОБА_4 , з яким проживали спочатку у м. Бориспіль, потім у с. Семенівка Бориспільського району Київської області. Під час проживання у м. Бориспіль за дитиною доглядав чотирнадцятирічний племінник її куми. Під час проживання у с. Семенівка за дитиною доглядала її сестра, а ОСОБА_1 проживала та працювала у м. Бориспіль та у м. Києві.

Крім того, із 03 лютого 2023 року, після того, як батько ОСОБА_2 забрав дитину додому у с. Бурківці, ОСОБА_1 успішністю сина не цікавилась, з учителем не спілкувалась, контакту зі школою не підтримує.

З огляду на вищезазначене, суд не встановив обставин, які б давали вагомі підстави для висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її фактичного проживання, що призведе до зміни місця проживання малолітньої дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину та буде відповідати її інтересам.

Водночас, суд враховує, що натепер малолітній ОСОБА_4 проживає з батьком, який здійснює належний догляд за ним, утримує матеріально, турбується про нього та забезпечує належний розвиток і виховання дитини.

Малолітній ОСОБА_4 прихильний до батька ОСОБА_2 .

Зрештою, для забезпечення найкращих інтересів дитини, буде правильним, щоб малолітній ОСОБА_5 проживав у звичному для нього середовищі, тобто за місцем свого постійного проживання з народження, яке для нього є спокійним, стійким та безпечним середовищем.

Отже, з огляду на зазначене, зважаючи на особисту прихильність дитини до батька, а також проживання у звичному для дитини середовищі, її місце навчання, не допускаючи негативного впливу на психоемоційний стан дитини, суд дійшов висновку, що саме проживання з батьком ОСОБА_2 відповідатиме якнайкращим інтересам малолітнього ОСОБА_16 , який має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Водночас, обставин, за яких дитина не могла б проживати з батьком, судом не встановлено.

Визначення місця проживання дитини ОСОБА_16 з батьком не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, суд звертає увагу обох батьків малолітнього ОСОБА_16 на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов`язаних з вихованням їх спільної дитини, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів дитини. Суд рекомендує батькам приборкати прояви своєї неприязної поведінки один до одного та усвідомити свою відповідальність за подальшу долю їхньої спільної дитини, її розвиток та психічне здоров`я.

У разі зміни обставин у відносинах сторін, в першу чергу, відносин як між батьками, встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною тощо, місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Також, оскільки вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 , а законодавством не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживає дитина, тому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 .

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши надані докази, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову, а саме лише в частині розірвання шлюбу. У задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовити. Зустрічний позов суд вважає за необхідне задовольнити.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України за первісним позовом з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп.

Водночас, за зустрічним позовом з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтями 10, 12, 81, 141, 264-268, 279, 354 ЦПК України, статтями 19, 21, 24, 56, 104, 105, 109, 110, 112, 141, 161 Сімейного Кодексу України, статтею 51 Конституції України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 20 вересня 2013 року виконавчим комітетом Бурківецької сільської ради Тетіївського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 2, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище набуте в шлюбі « ОСОБА_17 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

У задоволенні решти вимог за первісним позовом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_2 , за місцем його проживання в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 03 листопада 2023 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК