Справа №173/1941/23
Провадження №2/173/538/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача адвоката Романовської Т.М.,

Відповідача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомості

ВСТАНОВИВ:

07.07.2023 року до суду звернулася позивач ОСОБА_2 , з позовом про виділення в натурі житлового будинку в окремий об`єкт нерухомості до відповідача ОСОБА_1

19.07.2023 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2023року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 17.10.2023 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

В судовому засіданні 17.10.2023 року оголошена вступна і резолютивна частина рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить Припинити за нею, право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 2563 кв.м. по фактичному користуванню.

Визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку А-1 загальною площею 41.3 кв.м., жилою площею 23.8 кв.м. з відповідною часткою надвірних будівель, а саме: шлакоблочні сіни а-1; шлакоблочні сіни а-1; цегловий тамбур а-1; козирок а-1; шлакоблочна літня кухня Б-1; шлакоблочний сарай Б(1); шлакоблочний сарай В-1; цегловий гараж Г-1; цегловий сарай Д-1; навіс Ж-1; бетонний погріб п/д; паркан № 1; хвіртка №2; ворота № 3; паркан № 4; паркан №5; хвіртка № 6; колодязь К; на присадибній земельній ділянці площею 2563 кв.м. по фактичному користуванню, як на окремий об`єкт нерухомості з привласненням окремого реєстраційного номеру.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: задоговором дарування від 29 вересня 2006 року вона є власником частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .Згідно даного договору дарування, посвідченого 29 вересня 2006 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я,, та зареєстрованому в реєстрі за № 1228, вона отримала спірний будинок загальною площею 36.6 кв.м.,. житловою площею 23.8 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель, а саме: шлакоблочні сіни а-1; шлакоблочні сіни а-1; цегловий тамбур а-1; козирок а-1; шлакоблочна літня кухня Б-1; шлакоблочний сарай Б(1); шлакоблочний сарай В-1; цегловий гараж Г-1; цегловий сарай Д-1; навіс Ж-1; бетонний погріб п/д; паркан № 1; хвіртка №2; ворота № 3; паркан № 4; паркан №5; хвіртка № 6; колодязь К, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці площею 2563 кв.м. по фактичному користуванню.

05 березня 2019 року вона змінила своє прізвище « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », уклавши шлюб із ОСОБА_5 .

На підставі рішення Верхньодніпровської міської ради від 07.09.2022 року належному їй будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 41.3 кв.м.,. в тому числі житловою площею 23.8 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1 присвоєно адресу: АДРЕСА_2 .

У червні місяці 2023 року вона звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про проведення відповідних реєстраційних дій, але отримала рішення про відмову № 67995717 від 13.06.2023 року так я к подані нею документи не відповідають вимогам встановленим ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так згідно даного рішення, для державної реєстрації права власності на майно, утворене в результаті поділу або виділу в натурі частки з майна, що перебуває у спільній власності та має наслідком припинення права власності для всіх або одного із співвласників, що здійснює виділ в натурі частки подається договір про поділ спільного майна чи відповідно договір про виділ в натурі частки із спільного майна або рішення суду.

Власницею житлового будинку АДРЕСА_3 є відповідачка ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2013 року. Якій належить житловий будинок загальною площею 62.9 кв.м… житловою площею 45.6 кв.м. на земельній ділянці по фактичному користуванню 2 500 кв.м.

Вона самостійно користується та володіє належною їй часткою житлового будинку. Спільних приміщень з відповідачкою вона не має.

Будинок був поділений в натурі та лише формально внаслідок допущення помилки, обліковувався як спільне часткове майно.

Невизначеність в житловому будинку в цілому не дає можливості вільно розпоряджатись даним майном, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі . Пояснивши, що в позовній заяві правильно викладені всі обставини справи та ними надані докази на їх обгрунтування .

Відповідач, ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено припинення права спільної часткової власності і визнання права власності на частку в натурі, як на самостійний об`єкт нерухомості з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , є власником частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .Згідно даного договору дарування, посвідченого 29 вересня 2006 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я,, та зареєстрованому в реєстрі за № 1228, вона отримала спірний будинок загальною площею 36.6 кв.м.,. житловою площею 23.8 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель, а саме: шлакоблочні сіни а-1; шлакоблочні сіни а-1; цегловий тамбур а-1; козирок а-1; шлакоблочна літня кухня Б-1; шлакоблочний сарай Б(1); шлакоблочний сарай В-1; цегловий гараж Г-1; цегловий сарай Д-1; навіс Ж-1; бетонний погріб п/д; паркан № 1; хвіртка №2; ворота № 3; паркан № 4; паркан №5; хвіртка № 6; колодязь К, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці площею 2563 кв.м. по фактичному користуванню, що підтверджується копією договору дарування.

05 березня 2019 року позивачка змінила своє прізвище « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », уклавши шлюб із ОСОБА_5 ., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

На підставі рішення Верхньодніпровської міської ради від 07.09.2022 року належному їй будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 41.3 кв.м.,. в тому числі житловою площею 23.8 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1 присвоєно адресу: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією рішення ради .

Відповідач, ОСОБА_1 , є власницею житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2013 року, якій належить житловий будинок загальною площею 62.9 кв.м… житловою площею 45.6 кв.м. на земельній ділянці по фактичному користуванню 2 500 кв.м.

Позивачка бажає виділити належні їй частку в зазначеному вище домоволодінні в самостійні об`єкти нерухомості з привласненням домоволодінню окремої поштової адреси.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що у позивачки виникло право власності на частину домоволодіння , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору у дарування , тобто на законних підставах.

В зазначеного вище правовстановлюючого документах чітко визначена частка позивачки у спільній сумісній власності, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та перелічені будівлі і споруди, які перебувають у власності кожної сторони.

За доводами позивачки вона самостійно користується та володіє належною їй часткою зазначеного вище будинку та земельною ділянкою. Спільних приміщень кожна із сторін не мають, що підтверджено відповідачкою у підготовчому судовому засіданні.

Зазначене вище домоволодіння завжди було поділене в натурі та лише формально, обліковувалося як спільне часткове майно без визначення частки в натурі.

Кожна сторона володіє конкретною, визначеною часткою домоволодіння в цілому. З самого початку сторонам на праві власності належить зазначене майно, право спільної часткової власності між ними не виникло. Дані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються доводами, викладеними у поданих позовних заявах та наданими правовстановлюючими документами на домоволодіння.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1,3 ст. 364 ЦК України - Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.. 370 ЦК України - Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року ( з наступними змінами і доповненнями - При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності

Оскільки на час розгляду справи об`єкт нерухомості, який належать позивачці має окремий вихід, фактично є самостійними об`єктом нерухомості, за технічними характеристиками може бути виділені в самостійний об`єкт . Проте документально продовжує перебувати в частковій спільній власності , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому права кожного із співвласників будинку не будуть порушеними, так як належні їм частини будинку фактично є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі по 1 073.60 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачає вини відповідачки у порушенні прав позивачки.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомості - задовольнити.

Припинити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 , право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 2563 кв.м. по фактичному користуванню.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку А-1 загальною площею 41.3 кв.м., жилою площею 23.8 кв.м. з відповідною часткою надвірних будівель, а саме: шлакоблочні сіни а-1; шлакоблочні сіни а-1; цегловий тамбур а-1; козирок а-1; шлакоблочна літня кухня Б-1; шлакоблочний сарай Б(1); шлакоблочний сарай В-1; цегловий гараж Г-1; цегловий сарай Д-1; навіс Ж-1; бетонний погріб п/д; паркан № 1; хвіртка №2; ворота № 3; паркан № 4; паркан №5; хвіртка № 6; колодязь К; на присадибній земельній ділянці площею 2563 кв.м. по фактичному користуванню, як на окремий об`єкт нерухомості з привласненням окремого реєстраційного номеру.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 1 073.60 грн., покласти на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 27.10.2023 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР : 02.11.2023 року

Дата набрання законної сили: 28.11.2023 року