Справа № 747/307/22
Провадження № 2/747/8/23
РІШЕННЯ

іменем України

06.01.2023 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Талалаївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що їй на підставі договору дарування від 23 січня 2006 року належить житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . У даному будинку позивач зареєстрована, разом з нею зареєстрований і відповідач, з яким у неї немає ніяких відносин, шлюб розірваний у листопаді 2006 року. З весни 2006 року відповідач переїхав на постійне місце проживання в смт Талалаївка, де живе з іншою жінкою. В звязку з продажем належного позивачу житлового будинку вона намагалася в телефонному режими зв`язатися з відповідачем по питанню зняття його з реєстраційного обліку, але він не відповідає на дзвінки. Потім відповідачу було направлено листа з такою ж вимогою, але відповіді на нього позивач не отримала і з боку відповідача жодних дій по зняттю з реєстраційного обліку не було. З весни 2006 року відповідач не проживає в належному позивачу житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере і взагалі житлом не цікавиться. Таким чином позивач не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 14 грудня 2022 року відкрито загальне позовне провадженя по справі та призначено підготовче судове засідання на 06 січня 2022 року, про що учасники справи повідомлені належним чином.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає і проти позову не заперечує.

Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить висновку, що оскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності і якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Тому розгляд даної справи проведений на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Крім того, розглянувши визнання відповідачем ОСОБА_2 позову, суд приходить до наступного висновку.

Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішенні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, поскільки позивач являється власником належного їй будинку, відповідач не заперечує проти позову, це не суперечить закону, права свободи та інтереси інших осіб при цьому не зачіпаються, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні.

Судом під час розгляду справи по суті встановлені фактичні обставини справи, та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 232 січня 2006 року (а.с.8-9). Право позивача на будинок належним чином зареєстроване, що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав КП «Прилуцьке МБТІ» від 04.02.2006 року, згідно з яким ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 з часткою 1/1 (а.с.10). Згідно довідки Талалаївської селищної ради від 07.12.2022 року ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає (а.с.14) Факт реєстрації відповідача у належному позивачу будинку підтверджується і копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд АДРЕСА_2 (а.с.12-13)

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у відповідності до ч. 1. ст.4 ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, як це передбачено ч. 1. ст.13 ЦПК України. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 являється колишнім чоловіком позивачки , але з 2006 року не проживає у належному позивачу будинку. Сам факт його реєстрації створює перешкоди позивачу у володінні, користуванні і розпорядженні належному йому на праві власності майну.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 в спірному будинку не проживає з 2006 року, позов до нього визнав, то аналіз доказів у справі та зазначених норм цивільного законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», дає підстави суду вважати позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідає пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якої припинилися правові підстави користування чужим майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 200, 206, 223, ч. 1 ст. 247, ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , 1960 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання учасниками справи копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко