Справа № 583/4583/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

Головуючого судді Сидоренка Р.В.,

з участю секретарів судового засідання Чепура В.С., Якубович В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката Абрамовича О.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що жилий будинок з надвірними та побутовими спорудами жилою площею 22,9 м2, що знаходиться на приватній земельній ділянці в АДРЕСА_1 , за життя належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки ОСОБА_4 та члени його родини (син ОСОБА_5 ) мешкали в м. Харків, до будинку не приїздили, не користувалися ним два роки - він став повністю занедбаним та майже непридатним для користування. Взимку 2003 року до будинку приїхав син ОСОБА_5 (відповідач), який повідомив, що він, нібито, прийняв спадщину після смерті батька. Але цей будинок в с. Литовка йому не потрібен, він дуже занедбаний, коштів для відновлення будинку в нього немає, а без проведення ремонту будинок взагалі неможливо використовувати. Проте, щоб якось зберегти цей будинок та, відповідно, зберегти пам`ять про батька, він запропонував позивачці вселитися у цей будинок та проживати в ньому на правах господарки, оскільки відповідач знав, що позивачка є багатодітною матір`ю, але свого житла не має. Тобто, відповідач ОСОБА_2 фактично відмовився від спірного будинку. Ніяких документів сторони між собою не укладали, все закінчилося на усних домовленостях. 30 березня 2003 року позивачка ОСОБА_1 поселилася із своєю родиною в цьому домоволодінні. З того часу і до сьогоднішнього дня вони проживають тут. За цей час вони провели ремонтні роботи домоволодіння: зробили пічне опалення, замінили електропроводку, проштукатурили всі стіни, встановили скважину на водопостачання, провели каналізацію, влаштували ванну кімнату та туалет в будинку, поміняли підлогу в двох кімнатах будинку (заливали стяжку, клали лінолеум), замінили старе вікно на нове металопластикове, поміняли вхідні двері, обшили внутрішні стіни будинку гіпсокартоном, побудували дерев`яний сарай, поставили по периметру подвір`я паркан із шиферу, поставили нові дерев`яні ворота. Позивачка є багатодітною матір`ю, оскільки народила 6 дітей. Таким чином, склалася ситуація, що з 30.03.2003 позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищезазначеним майном більше 18 років.

Титульним власником земельної ділянки залишається ОСОБА_6 . Ці обставини стали відомі позивачці після отримання офіційної відповіді начальника управління Держгеокадастру в Охтирського районі від 10.08.2021 на адвокатський запит представника позивача. Необхідно також зазначити, що відповідач ОСОБА_3 також не претендує на спірне майно - земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, та присадибну ділянку. Від цього мана вона давно відмовилася.

Посилаючись на викладене просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 право приватної власності на житловий будинок з прибудовою літ. «А,а», загальною площею 49,2 м2 та житловою площею 22,9 м2, та господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «пг» та огорожа № 1-2, а також на земельну ділянку площею 0,41 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,07 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,34 га), які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

23.02.2022 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Пояснила що вказаний будинок їй передав відповідач ОСОБА_2 . Будинок перебував у занедбаному стані і вони за життя провели у ньому капітальний ремонт. Будь-яких претензій на протязі усього часу їхнього проживання відповідач не пред`являв.

Її представник позов підтримав з підстав викладених у ньому.

На останнє судове засідання позивач та її представник не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи (ч. 5 ст. 130 ЦПК України). Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за необхідне завершити розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду листа у якому зазначив про те, що зазначений у позові будинок є його власністю, оскільки він вступив у спадщину після смерті батька. У цей дім безкоштовно, проте з умовою сплати комунальних послуг він впустив гром. ОСОБА_7 , однак не позивачку. Влітку 2021 р. його дружина приїздила та просила позивачку виїхати з будинку на що та погодилась. Однак в подальшому передумала. Тому він не згоден з позовними вимогами.

Однак в подальшому він звернувся д осуду із письмовою заявою в якій зазначив про повне визнання заявлених вимог. Вказав, що будинок на себе він не переоформляв та дійсно у 2003 р. впустив до нього жити позивачку з дітьми.

Суд направляв за місцем реєстрації відповідачу ОСОБА_3 позовну заяву із додатками та повістки про виклик, проте остання поштові відправлення не отримувала. До суду жодного разу не з`явилась, про причини не явки д осуду не повідомляла.

Суд, вислухавши покази свідків, дослідивши наявні у справі докази встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є багатодітною матір`ю, її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . її син ОСОБА_8 є учасником бойових дій.

ОСОБА_1 починаючи із 30.03.2003 р. мешкає без реєстрації у жилому будинку в АДРЕСА_1 .

Факт безперервного мешкання в даному будинку, його утримання, сплати комунальних послуг та відсутності будь-яких претензій з приводу проживання у ньому з боку сторонніх осіб підтвердили допитані, кожен окремо, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

Згідно з довідкою КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» житловий будинок в АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_4 .

Попереднім власником житлового будинку та теперішнім власником земельної ділянки під ним є ОСОБА_12 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІV-СМ № 037085, згідно якого ОСОБА_12 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,41 га за адресою: АДРЕСА_2 . Цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,07 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,34 га. та договором купівлі-продажу житлового будинку від 09.12.2000 р.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3статті 344 ЦК.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач всупереч зазначеним вимогам закону, не довела сукупності вище вказаних обставин, які є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

В позові позивач не зазначила жодних правових підстав вселення та володіння спірним майном. Крім цього позивачу на момент вселення і в подальшому достеменно було відомо про те, що будинок належав спадкоємцю померлого власника, тобто є чужим.

За таких обставин, відсутня обов`язкова складова для набуття права власності у порядку набувальної давності добросовісність набуття майна.

Оскільки відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, то не знайшло своє підтвердження належність позивачу спірного будинку та земельної ділянки у порядку набувальної давності.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.03.2021 року у справі № 357/8020/19, провадження № 61-3945св20.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко