КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023року місто Київ

Справа № 362/542/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11859/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача: Желепи О. В.,

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року (ухвалене у складі судді Радченко Г.А., повне судове рішення складено 24 травня 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів

ВСТАНОВИВ

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 2 500 грн на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позов обґрунтовував тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2015 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), проте не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення старшою дитиною повноліття.

Однак, з моменту стягнення аліментів суттєво змінилися обставини, які є підставою для перегляду розміру аліментів, зокрема у сторону їх зменшення.

Так, 12.01.2016 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . Від вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Донька постійно хворіє, має встановлений діагноз, у зв`язку із яким потребує постійного медикаментозного лікування та стороннього догляду мами. У зв`язку із вказаними обставинами його дружина не має фізичної змоги працювати та приймати участь у матеріальному забезпеченні сім`ї й утриманні спільної доньки. Зважаючи на те, що донька потребує особливого догляду, що полягає у постійному медикаментозному та процедурному лікуванні витрати на її утримання значні, а враховуючи ту обставину, що в сім`ї отримує дохід лише він, для нього вкрай складно забезпечувати сім`ю усім необхідним, забезпечувати доньку належним лікуванням та водночас сплачувати аліменти.

На даний момент він є військовослужбовцем та у зв`язку з оголошенням в Україні воєнним станом отримує більший дохід, аніж отримував до цього, однак цього доходу не вистачає.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю та недоведеністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 16 червня 2023 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу в якій просить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 2500 грн на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року є незаконним та необґрунтованим, та таким що ухвалене з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Вказує, що посилання суду на те, що сама по собі обставина зміни сімейного стану не може бути підставою для зменшення розміру аліментів є необґрунтованою, оскільки позивач звертався до суду посилаючись не лише на цю обставину, а й на обставину зміни матеріального стану, що прямо пов`язано зі зміною сімейного стану. Дійсно, зміна сімейного стану позивача відбулась у 2016 році, проте у зв`язку з хворобою дитини від нинішнього шлюбу, а саме через різке погіршення стану її здоров`я у серпні 2022 року, обставини які зумовили необхідність переглянути розмір аліментів виникли саме у цей період.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги доводи відповідача про те, що позивач має змогу здійснювати догляд за донькою у період вільний від роботи, оскільки донька є лежачою та потребує постійного стороннього догляду мами та медикаментозного лікування. Оскільки дружина позивача має медичну освіту, саме вона має можливість проводити медичні маніпуляції та надавати дитині медичну допомогу у разі потреби. Вказує, що дружина ніде не працює та не отримує дохід, що підтверджується довідкою відділу ЦНАП Брусилівської селищної ради від 06 червня 2023 року № 1807.

Посилається на те, що донька перебуває на зондовому харчуванні, що потребує додаткових витрат. Суд першої інстанції мав можливість встановити, що перебування дитини у такому стані потребує додаткових витрат, що і є причиною погіршення матеріального стану.

Вказує, що лікування та догляд за донькою у середньому становить близько 18 000 грн в місяць. На підтвердження долучає до апеляційної скарги копії квитанцій.

Зазначає, що у постанові Касаційного цивільного суду від 23.11.2022 року у справі № 128/2206/21 міститься правовий висновок про те, що враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі, суд дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що на утримані позивача також перебуває дитина його дружини від попереднього шлюбу.

Зазначає, що суд формально та поверхнево підійшов до встановлення обставин справи та не застосував положення ст. 182 ЦПК України.

Також вказує, що відповідачем не доведено відсутність у неї достатніх доходів для утримання дітей, та необхідність отримання аліментів у тому розмірі, який наразі стягується з позивача. Крім того, відповідач не надала доказів на підтвердження необхідності стягнення з позивача аліментів у більшому розмірі ніж ним запропоновано.

Вважає, що відповідач мала довести, що її витрати на одну дитину перевищують 5 000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

03 серпня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відхилити нові докази та докази які позивач не подав до Васильківського міськрайонного суду Київської області та відмовити у задоволені апеляційної скарги.

У відзиві вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини справи та надав належну оцінку наявним у справі доказам.

Вказує, що судом встановлено та не заперечується позивачем, що ОСОБА_1 наразі отримує більший дохід, ніж отримував до війни, тому його майновий стан не погіршився, а навпаки покращився.

Зазначає, що суд правильно вказав, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами, що його майновий стан погіршився, а зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення аліментів.

Посилається на те, що позивач в апеляційній скарзі вказує на нові підстави, які не були зазначені при розгляді справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивачем долучено до апеляційної скарги нові докази, а саме:

- копію виписки з протоколу № 68 засідання ЛК КНП «Центр ПМСД» від 30 травня 2023 року, відповідно до якої неповнолітня ОСОБА_6 за медичними показами потребує постійного медикаментозного лікування, постійного ентерального харчування та годування через зонд;

- копію довідки Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області Відділу ЦНАП від 06 червня 2023 року № 1807, згідно якої ОСОБА_5 , відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.2006, з 09 квітня 2019 року наказ № 212-п від 09.04.2019 року по даний час ніде не працює;

- копію товарного чеку-накладної від 12.09.2022 року;

- копію товарної накладної від 07 грудня 2022 року;

- копії фіскальних чеків датованих 11.05.2023, 23.05.2023, 30.05.2023, 01.06.2023, 02.06.2023, 15.06.2023 р.

Апеляційний суд не приймає вказані докази до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки клопотання про прийняття нових доказів позивачем не заявлено, не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи як належні та допустимі докази та надати їм відповідну оцінку.

Суд враховує, що докази які отримано позивачем після 23.05.2023 року (після ухвалення рішення) не могли бути надані суду першої інстанції до ухвлення рішення по суті, однак позивачем не обґрунтовано необхідність долучення вказаних документів під час апеляційного перегляду, крім того позивачем необґрунтовано неможливість отримання довідки виданої 06.06.2023 ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, докази долучені позивачем до апеляційної скарги не приймаються апеляційним судом до уваги, та не враховуються при апеляційному перегляді судового рішення.

При цьому суд, зазначає, що обставини, які виникли після ухвалення рішення районним судом можуть бути підставою для звернення з новим позовом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволені позову суд вважав встановленим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

12.01.2016 року позивач уклав новий шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб.

Від вказаного шлюбу позивач має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно виписки з протоколу № 4 засідання ЛК КНП «Центр ПМСД» від 05.01.2023 року, неповнолітня ОСОБА_6 за медичними показами потребує постійного медикаментозного лікування та стороннього догляду мами. Вказана обставинами підтверджується і довідкою № 2 від 05.01.2023 року про потребу дитини у домашньому догляді та виписками з медичної карти стаціонарного хворого - ОСОБА_6 про перебування її на стаціонарному лікуванні.

Вирішуючи спір суд першої інстанції вказував, що позивачем не доведено, що зміна сімейного стану, що мала місце у 2016 році, на даний час призвела до погіршення його майнового становища і неможливості сплачувати аліменти у встановленому законом розмірі.

Щодо стану здоров`я його доньки від шлюбу з ОСОБА_5 , то суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу витрат, пов`язаних з лікуванням доньки, розміру таких витрат та їх непомірності, а також свідчень про його дохід для можливості проведення порівняльного аналізу між доходами та витратами ОСОБА_1 .

Що стосується майнового стану позивача, то останній у позові прямо зазначає, що він є військовослужбовцем та на даний час отримує більший дохід, аніж отримував до цього.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд зробив висновок, що розмір стягуваних з відповідача аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від першого шлюбу та суперечитиме їх інтересам.

Так, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення їх розміру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, які виклачені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У позові ОСОБА_1 вказував, що з моменту стягнення аліментів суттєво змінились обставини, які є підставою для зменшення розміру аліментів. Таким обставинами є укладення у січні 2016 році шлюбу та народження ІНФОРМАЦІЯ_9 доньки, яка має проблеми зі здоров`ям та постійно хворіє. У зв`язку з чим дружина позивача не працює та здійснює догляд за дитиною.

Також позивач вказував, що він є військовослужбовцем та у зв`язку з введеним в Україні воєнним станом отримує більший дохід, однак цього доходу не вистачає.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначаються нові обставини на яких позов не грунтувався, а саме: через різке погіршення стану здоров`я у серпні 2022 року його дочки від нинішнього шлюбу він і звернувся з вимогами про зменшення розміру аліментів. Вказував, що оскільки дружина має медичну освіту, то саме вона може проводити медичні маніпуляції та надавати дитині медичну допомогу, тому іншої особи, яка могла б доглядати за дочкою немає і бути неможе, у зв`язку з чим дружина не працює. Також позивач зазначає, що на лікування та догляд за донькою він в місяць витрачає близько 18 000 грн та наводить розрахунки витрачених коштів для догляду за дочкою у грудні 2022 року та середину травня-початок червня 2023 року. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що на його утриманні також перебуває син дружини від попереднього шлюбу.

Також посилається на те, що донька перебуває на зондовому харчуванні, що потребує додаткових витрат.

Однак такі обставини не були зазначені в суді першої інстанції, не були відомі суду та не були предметом розгляду, тому з урахуванням положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України не приймаються і не розглядаються апеляційним судом.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 6 ст. 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про необґрунтованість позовних вимог.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, та того, що його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання двох синів у визначеному судом розмірі, та ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим останній не може належним чином утримувати свою доньку та дружину.

Позивачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу, що підтверджує його доходи, та не надано належних доказів, що підтверджують вартість витрат на утримання та лікування доньки, з яких суд міг би встановити що витрати на лікування та сплату аліментів, у визначеному судом розмірі, дійсно ставлять у скрутне матеріаль становище позивача і останній немає змоги належним чином утримувати свою сім`ю.

Зміна сімейного стану позивача - народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною і самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, на утримання двох його синів.

Слід зазначити, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав згідно з ч.1 ст.192 СК України для зміни (зменшення) розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав можливість встановити, що стан в якому перебуває дитина потребує додаткових витрат, що і є причиною погіршення матеріального стану, відхиляються колегією суддів, оскільки саме на позивача покладається обов`язок доводити ті обставини на які він посилається, а оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд не мав самостійно встановлювати обставини, які не підтверджені належними доказами.

Щодо посилання скаржника на висновок викладений у постанові Верховного суду від 23.11.2022 року у справі № 128/2206/21, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, апеляційний суд зазначає, що таке посилання є безпідставним. У справі № 128/2206/21 предметом позову було збільшення розміру аліментів, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я дитини на яку і здійснювалось стягнення аліментів. Таким чином обставини справи є різними.

Таким чином, оскільки ні позивачем ні його представником при розгляді справи в суді першої інстанції не долучено жодного доказу, що підтверджує дохід який отримує позивач, а також доказів витрат які несе позивач у зв`язку з хворобою доньки, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутніпідстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367,368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська