Справа № 677/1187/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06.01.2023 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді: Шовкуна В.О.,

за участю секретаря Коломієць Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Красилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

22.09.2022 року представник позивача -адвокат Ковальчук І.М звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю Позивачки та набута нею до укладення шлюбу з Відповідачем. Відповідач є колишнім чоловіком Позивачки. Відповідно до довідки Красилівської міської ради Відповідач має зареєстроване місце проживання у квартирі Позивачки. Крім того, що Відповідач більше не є членом родини Позивачки, він використовує належну їй квартиру виключно для реєстрації. В даній квартирі Відповідач не проживає більше року, що підтверджується довідкою міської ради №493, Актом обстеження квартири комісією міської ради та свідками, клопотання про допит яких додається до позовної заяви. Більше того, хоч і Відповідач не проживає у квартирі, він своїми діями робить неможливим проживання в ній Позивачки, на підтвердження чого надала копії численних звернень до правоохоронних органів та результати їх розгляду, а також термінові заборонні приписи. Оскільки Відповідач за вказаною адресою не проживає та, на даний час не вжив дій щодо зняття з реєстрації свого місця проживання у квартирі права Позивачки, як власника приміщення, де зареєстрований Відповідач, порушуються. В свою чергу, рішення суду про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

У зв`язку з наведеним, просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

29.09.2022 року відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

02.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.12.2022 року.

Аргументи учасників справи

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ковальчук І.М. не з`явилися, належним чином повідомлені про таду, час та місце слухання справи.

Представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її та позивача відсутності, на позовних вимогах наполягають, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечують.

Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України через розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 62, 66), відзив на позов не подав та про причини неявки суд не повідомив. Суд приходить до висновку про можливість розглянути справи без участі відповідача на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Позиція суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

06.01.2023 року суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 з 09.01.2013 року на підставі договору міни від 28.12.2012 рокує власником квартири АДРЕСА_1 на підставі (а.с. 22).

Сторони з 31.03.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красилівського районного суду від 02.08.2021 року розірваний (а.с. 45 - 46).

Крім позивача у вказаній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , члени сім`ї позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 19).

ОСОБА_6 не проживає за місцем реєстрації більше року, що підтверджується актом від 17.02.2022 року комісії, створеної розпорядженням міського голови від 15.02.2022 року, та довідкою реєстраційного відділу Красилівської міської ради № 493 від 10.02.2022 року (а.с. 18, 20).

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відділу поліцейської діяльності № 2 Хмельницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області з заявами, що ОСОБА_2 вчиняє насильство в сім`ї стосовно неї (а.с. 23-32, 39-44, 47-48).

Відділом поліцейської діяльності №2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області стосовно кривдника ОСОБА_2 , як реагування на факт домашнього насильства відносно ОСОБА_1 вживались спеціальні заходи протидії домашньому насильству - термінові заборонні приписи, які спрямовані на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалої особи - ОСОБА_1 та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства, які полягали у зобов`язанні кривдника залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборони на вхід та перебування в місці її проживання (перебування), заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на строк 5 діб - з 16.00 год 25.06.2021 року по 16.00 год 30.06.2021 року, на строк 10 діб - з 10.00 год 06.08.2021року по 10.00 год 16.08.2021 року , на строк 10 діб - з 08.00 год 24.08.2021 року по 08.00 год 02.09.2021 року, на строк 10 діб - з 22.00 год 02.09.2021 року по 22.00 год 12.09.2021 року (а.с. 41- 44).

Постановами Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.07.2021 року у справі № 677/1168/21, від 25.08.2021 року у справі № 677/971/21 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які полягали у тому, що ОСОБА_2 вчиняв відносно своєї дружини ОСОБА_1 насильство в сім`ї (а.с. 34- 37).

Окрім того, позивач зверталася до суду з заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 (а.с. 40).

Вказані обставини відповідачем не оспорені.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , то вона має право звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство.

Як встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі, належній з 09.01.2013 року позивачу ОСОБА_1 на підставі договору міни від 28.12.2012 року, як член сім`ї позивача (чоловік) .

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Системний аналіз статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК Української РСР у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

Як слідує з ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду викладеними у постановах від 03.04.2019 року, справа № 454/2025/15-ц, 09.12.2020 року, справа № 209/2642/18.

Оскільки, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 понад одного року не проживає за місцем реєстрації, суд доходить висновку про те, що відповідач втратив інтерес до житлового приміщення, де зареєстрований.

Окрім того, ОСОБА_2 вселився у спірне житло зі згоди його власника ОСОБА_6 та проживав у ньому як член її сім`ї - чоловік, тобто,набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з відомостями з позовної заяви, відповідач проживає за адресою АДРЕСА_3 . Доказів про неможливість проживання відповідача за фактичним місцем його проживанняу будинку АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять.

Сторони на даний час спільним побутом не пов`язані, відповідач є колишнім членом сім`ї позивача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, ззабезпечений іншим житловим приміщенням, що відповідачем не спростовано, а томуправо відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.08.2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18) та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17 (провадження №14-64цс20).

Враховуючи викладене, а також те, що позивач, як власник квартири АДРЕСА_1 , позбавлена можливості повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним майном, чим обмежуються її права як власника згаданого об`єкта нерухомості, відповідач за місцем реєстрації не проживає тривалий час (більше року), є колишнім членом сім`ї позивача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, вчиняє відносно позивача домашнє насильство, забезпечений іншим житловим приміщенням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.64, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 209, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,- задовольнити.

ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Красилівського районного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги позивачем заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: В.О.Шовкун