ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9195/23 Справа № 185/8200/23 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля та ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля (далі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем. Причиною смерті її чоловіка стала відкрита травма грудної клітини. Відповідно до акту № 37 форми Н-1, затвердженого 08 травня 1987 року, комісією шахти ім.Ленінського Комсомолу України у м.Тернівка було встановлено, що 07 травня 1987 року, о 23-20 годині, з ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого потерпілий помер. Комісією встановлено, що травмуючим фактором для потерпілого стало обрушення породи покрівлі на місці виконання підземних робіт. Причини нещасного випадку: раптовий обвал стійкого масиву породи покрівлі, збільшення ширини вироблення; не виконання заходів, які розроблені комісією, в частині посилення кріплення при проходженні видобутку. Внаслідок втрати чоловіка у молодому віці їй завдана моральна шкода, яка полягає в постійних психологічно-емоційних відчуттях страждання, самотності, депресії, так як вона була позбавлена сімейного життя, турботи та любові чоловіка, що свідчить про втрату нормальних життєвих зв`язків, пов`язаних із загибеллю чоловіка, а тому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю чоловіка 540 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, 300000 грн, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути моральну шкоду в розмірі 540 000 грн, без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в зв`язку з смертю чоловіка позивача, вона позбавлена можливості отримувати ті позитивні емоції від життя, ту турботу та допомогу в організації життя і побуту, у тому числі матеріальну допомогу, яку отримувала до смерті чоловіка. Вказувала, що чоловік був для неї опорою та підтримкою. Зазначала, що у відповідності до пп.а п.14 ч.2 ст.164 ПК України моральна шкода їй повинна стягуватись без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам. Вказували, що ЦК України, в редакції 1963 року, було доповнено ст.440-1 лише в 1993 році, а відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі. Зазначали, що матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_2 на момент його смерті та те, що позивачкою не доведено факту спричинення моральної шкоди.

Учасники справи своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційні скарги не надали.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: відкрита травма грудної клітини.

Померлий ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до акту № 37 форми Н-1, затвердженого 08 травня 1987 року, комісією шахти імені Ленінського Комсомолу України у м.Тернівка було встановлено, що 07 травня 1987 року о 23-20 годині з ОСОБА_2 , у віці 30 років, який займав посаду прохідника та мав стаж роботи за цією професією 6 років 7 місяців, трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого потерпілий помер.

Комісією встановлено, що травмуючим фактором для потерпілого стало обрушення породи покрівлі на місці виконання підземних робіт. Причини нещасного випадку: раптовий обвал стійкого масиву породи покрівлі, збільшення ширини вироблення; не виконання заходів, які розроблені комісією на підприємстві, в частині посилення кріплення при проходженні видобутку. Діагноз: відкрита травма грудної клітини, множинні переломи ребер, грудного відділу хребта, розрив спинного мозку, які спричинили смерть потерпілого.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що смертю чоловіка позивачці завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний сімейний уклад її життя, позивачка втратила підтримку близької людини, наявністю вимушених змін у житті, а тому суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 300000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань позивачки, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди, спричиненою смертю чоловіка, втім не погоджується їх розміром відшкодування моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції та з тим, що сума відшкодування підлягає до стягненню з утриманням із неї податків та інших обов`язкових платежів, у зв`язку з наступним.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого помер чоловік позивачки, чим їй спричинено моральну шкоду, що стало підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, мав місце 07 травня 1987 року, тому до спірних правовідносин судом першої інстанції правомірно застосовано положення Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до цієї статті фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19) та постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року в справі № 212/1153/20 (провадження № 61-13997св20).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач, у зв`язку із втратою чоловіка у молодому віці, переживає душевні та психологічні страждання, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції вірно встановлений причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивач, та доводи апеляційної скарги відповідача в частині відсутності підстав для стягнення із них моральної шкоди відхиляються колегією суддів з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля щодо відсутності у матеріалах справи доказів перебування ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_2 на момент його смерті, колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та відомостей про розірвання шлюбу на момент смерті ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Однак, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз`яснення, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме характер і тривалість моральних страждань дружини загиблого, яка втратила чоловіка, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 150 000 грн, тому доводи апеляційної скарги позивача про наявність підстав для стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 540 000 грн, відхиляє з вищенаведених підстав.

В той же час доводи апеляційної скарги позивачки про стягнення моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів приймаються до уваги.

Так, згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції, що є чинною на день розгляду справи в суді, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Попередньою редакцію підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що була чинною до 25 травня 2020 року, передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

У даній справі, моральна шкода у розмірі 150 000 грн це сума відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті чоловіка, яка настала до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачці внаслідок смерті її чоловіка, внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові Верховного суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення суду - змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, зменшивши її до 150000 грн та зазначивши, що сума моральної шкоди підлягає стягненню без утримання податків та зборів, згідно чинного законодавства України. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, стягнутої з Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 300 000 грн до 150 000 грн, зазначивши, що сума моральної шкоди підлягає стягненню без утриманням податків та зборів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта