КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №758/15703/17 Головуючий у 1 інстанції: Петров Д.В.

Провадження №22-ц/824/13523/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

07 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства Київської міської ради Київське міське бюро технічної інвентаризації, Відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, скасування наказу, визнання недійсним свідоцтва про право власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Комунального підприємства Київської міської ради Київське міське бюро технічної інвентаризації, Відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , в якому просить визнати недійсним та скасувати розпорядження відділу приватизації Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.1998 № 2227 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 02.11.1998 року відділом приватизації Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про посвідчення права спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він на праві спільної сумісної власності є співвласником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим на підставі розпорядження відділу приватизації Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.1998 № 2227.

На час видачі відповідного свідоцтва про приватизацію квартири позивач вже був повнолітнім. Проте на час підготовки документів на приватизацію він був ще неповнолітнім, не цікавився та не був обізнаним у справах матері щодо приватизації квартири.

Зазначив, що під час приватизації квартири він особистої згоди на передачу йому у власність частини квартири не надавав. Заяву - згоду на приватизацію квартири він не підписував. Вважав, приватизовану квартиру власністю лише матері.

Зазначив, що у серпні 2017 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, під час якого позивач дізнався про те, що можливо він є власником частини спірної квартири.

Позивач вважає, що наявна приватизація у подальшому позбавляє його права приймати участь у приватизації іншого житла, отримати компенсацію, що порушує та звужує його конституційні права.

Видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежило його право на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію. За вищевказаних обставин приватизацію квартири було проведено з порушенням вимог діючого законодавства.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 27 липня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом першої інстанції було повністю проігноровано те, що на момент приватизації даної квартири, ОСОБА_1 не виповнилося 18 років, його думка взагалі не була взята до уваги, згода щодо його участі не була засвідчена підписом ОСОБА_2 , свої повноваження щодо прийняття рішення стосовно проведення процедури приватизації ОСОБА_1 нікому не делегував та окремо звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не було отримано дозвіл органу опіки і піклування для вчинення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації за участю неповнолітнього відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396.

Відзиву подано не було.

У судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданим згідно з розпорядженням відділу приватизації Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.1998 № 2227, квартира за адресою: АДРЕСА_1 . належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї, а саме: позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_1 .

Згідно із копією паспорта позивача встановлено, що він з 22 лютого 1982 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів приватизаційної справи вбачається, що 16 вересня 1998 року ОСОБА_2 звернулася до органу приватизації із заявою про передачу в приватну власність їй та членам її сім`ї: позивачу та третій особі в рівних долях спірної квартири.

На підставі заяви, розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.1998 № 2227 задоволено заяву ОСОБА_2 на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . та передано її у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та членам її сім`ї позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_1 в рівних долях.

Згідно із п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян за малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Судом першої інстанції було встановлено, що 16.09.1998 ОСОБА_2 було подано відповідну заяву. Згідно копії паспорту ОСОБА_1 наданої додатком до позовної заяви, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про те, що на момент подачі заяви йому було 17 років, отже факту набуття необхідного обсягу цивільної дієздатності за ч. 2 ст. 203 ЦК України не встановлено.

Заява про приватизацію житла, на підставі якої ухвалено оскаржуване рішення та видано свідоцтво про право власності на житло, підписана всіма повнолітніми членами сім`ї, тобто лише матір`ю позивача ОСОБА_2 , що відповідає вимогам статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пункту 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

На підставі наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_2 не було отримано дозвіл органу опіки і піклування для вчинення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації за участю неповнолітнього відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на те, що дане Положення затверджене лише 16.12.2009 року, а відповідна заява ОСОБА_2 була подана 16.09.1998 року, тобто до дії даного нормативного акту.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний текст виготовлено 09 листопада 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник