ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

м.Черкаси

Справа № 712/8603/22
Провадження № 22-ц/821/1297/23
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Військова частина НОМЕР_1 , Черкаський зональний відділ військової служби правопорядку,

третя оссоба Державна казначейська служба,

розглянувши у порядку письмового провадженняапеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Черкаського зонального відділу військової служби правопорядку, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правничу допомогу, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

В кінці червня 2022 року, під час розвантаження боєприпасів, він відчув різкий біль у спині та був змушений звернутися у медичну частину.

За результатами огляду, начальник медичного пункту ОСОБА_2 29.06.2022 склала направлення № 166 до невролога.

Після проходження огляду в обласній лікарні, йому рекомендовано стаціонарне лікування в медичному закладі.

Ознайомившись із документами, начальник медичного пункту ОСОБА_2 29.06.2022 склала вже друге направлення - № 167 на госпіталізацію до невролога.

У зв`язку із чим, 30.06.2022 він прибув до лікувального закладу за місцем проживання, де й звернувся до невролога.

Після чого, повідомив начальнику медичного пункту ОСОБА_3 .

Того ж дня, йому зателефонували з військової частини та повідомили про необхідність повернутися до місця проходження служби.

Посилаючись на те, що транспортне сполучення Жашків-Черкаси (понад 200 км) є не зручним (останній автобус відправляється о 14:50) та ускладнене комендантською годиною, 01.07.2022 він при першій змозі прибув до місця проходження служби, так о 06 годині 45 хвилин виїхав із ОСОБА_4 , о 10 год. 40 хв. прибув у м. Черкаси, об 11 годині - на місце служби, як вірно зазначено у акті службового розслідування.

Вказує, що вищевикладене відповідачем було розцінено, як вчинення відразу 2 адміністративних правопорушень та дисциплінарного проступку і відносно нього складено протокол за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та протокол за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

За результатами розгляду протоколу за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, Соснівським районним судом м. Черкаси 04.08.2022 закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23.09.2022 закрито провадження за апеляційною скаргою відповідача за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Постанова суду від 04.08.2022 набрала законної сили.

За результатами розгляду протоколу за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, Соснівським районним судом м. Черкаси 12.08.2022 закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 29.08.2022 повернуто апеляційну скаргу відповідача.

Постанова суду від 12.08.2022 набрала законної сили.

Вказує, що з метою захисту своїх прав, він уклав договір з адвокатом. Вартість послуг за представництво інтересів у цих справах становила 7 500 грн, яку він сплатив у повному обсязі.

Таким чином, розмір матеріальних витрат пов`язаних із розглядом справи становить 7 500 грн, які підлягають стягненню із відповідача на підставі п. 4 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вважає, що складанням відносно нього вказаних протоколів про адміністративні правопорушення грубо порушені його права як людини та військовослужбовця.

Намагання керівництва притягнути його до адміністративної відповідальності, принесло йому моральні страждання, які пов`язані з приниженням честі та гідності його, як військовослужбовця.

Наявність вказаних протоколів підірвала його авторитет серед інших військовослужбовців, які негативно розцінили самовільне, на думку відповідача, залишення військової частини та «недбале ставлення до військової служби», а також дискредитує його репутацію як захисника Батьківщини та добропорядного громадянина загалом.

Крім того, такі дії відповідача вливають і на матеріальний стан його сім`ї, у нього на утриманні перебуває 4 неповнолітніх дітей. Дружина не працює, а він являється єдиним хто матеріально забезпечує свою сім`ю.

У випадку притягнення його до адміністративної відповідальності, він замість витрачання коштів на власну сім`ю, був би змушений оплачувати штрафи та відповідні процесуальні витрати.

У липні 2022 року його позбавили виплат у дисциплінарному порядку за це ж саме діяння у розмірі близько 40 000 грн, що підтверджується наказом № 27 від 16.07.2022.

Таким чином, забезпечення, яке він отримав складало близько 6 000 грн, що не достатньо для сім`ї, яка складається із 6 осіб.

Також посилається на те, що проходячи військову службу, він отримав травму та поїхав лікуватися, попередньо узгодивши це із керівництвом, за відповідним направленням.

Вказує, що він змушений переживати страждання доводячи свою невинуватість перед судом, а перед керівництвом військової частини він й досі лишається винуватим, не зважаючи на наявність 4 рішень суду де зазначено, що саме вони, не перевіривши достовірність обставин, тривалий час продовжують обвинувачувати його у вказаних діяннях.

Посилаючись на ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслудвання, прокуратури, суду», ним було здйснено розрахунок моральної шкоди за притягнення його до відповідальності, яка становить 7 593,32 грн за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та 12 953,34 грн за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 7 500 грн, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 12 953,34 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 7 593,32 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та судові витрати.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2022 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правничу допомогу, в якості співвідповідача Черкаський зональний відділ військової служби правопорядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 546,66 грн компенсації моральної шкоди, 7 500 грн за надану юридичну допомогу, а всього 28 046,66 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд дійшов висновку, що дії командира військової служби правопорядку військової частини щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справ про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Встановлено судом та підтверджується належними доказами, що під час розгляду адміністративних справ, з метою захисту своїх прав, 29.07.2022 ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Королем О.А. Вартість послуг за представництво інтересів у цих справах становила 7 500 грн, що підтверджується додатком № 2 до договору № 1 про надання правової допомоги від 29.07.2022, додатком № 1 до договору № 1 про надання правової допомоги від 29.07.2022 року розрахунком витрат на правничу допомогу у справах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та квитанцією про сплату 7 500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 13.03.2023 № 248/1342, відповідно до Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, які визначені додатком до наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 та клопотання начальника штабу - заступника начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 07.03.2023 № 306/фес/1906 військова частина НОМЕР_2 з 01 квітня 2023 року знімається з фінансового забезпечення з ІНФОРМАЦІЯ_1 та включається до мережі розпорядників коштів Міністерства оборони України з присвоєнням коду розпорядника бюджетних коштів 50602/002403.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , вважаючи, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2023 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не було притягнуто до адімністративної відповідальності, а лише було скаладено адміністративні протоколи, розгляд яких віднесено до компетенції загального суду. Тобто, відсутній головний елемент, що дає право на відшкодування, а саме притягнення до адімністративної відповідальності. Факт складення адміністративних протоколів не є тотожним поняттю притягнення до адміністративної відповідальності.

Дії військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , за які позивач вимагає відшкодування моральної шкоди не передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦП України, оскільки позивача не було незаконного засуджено, незаконно притягнено до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправданих робіт.

Вказує, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 ЗУ № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди виникає у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

Зауважує, що у матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи чи інші докази щодо завдання позивачу моральної шкоди, яку оцінено судом у розмірі 20 546,66 грн.

Посилаючись на висковки викладені у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18, вважає, що судом першої інстанції, зокрема, необгрунтовано підстави для відступлення від вказаного правового висновку, а також відсутність необхідного суб`єктного складу та спеціального способу заподіяння шкоди позивачу вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України та Закону України № 266/94-ВР, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то звертає увагу суду на п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц яким визначено, що порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Кодекс України про адміністативні правопорушення не регламентує розподіл витрат на правничу допомогу, що понесла особа, яка притягалась до адміністративної відповідальність.

Вказує, що за нормами КАС, витрати в сумі 7 500 грн, які поніс позивач під час розгляду адмінматеріалів стосовно нього у справах № 712/5562/22 та № 712/5561/22 не підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України як майнова шкода (збитки), а відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступив стороною у справі, або якщо стороною у справі виступила його посадова чи службова особа.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції неправильно обрано спосіб захисту порушеного права позивача на відшкодування судових витрат у вигляді сплачених коштів за правову допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що 25 липня 2022 року командиром 1 роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 складено протокол А7177 № 10 відносно ОСОБА_1 про військове адміністративне правопорушення, за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 30.06.2022 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) та з 17 год. 30 хв. 30.06.2022 по 11 год. 00 хв. 01.07.2022 знаходився за адресою свого проживання по АДРЕСА_2 . Свої службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби і близько 11 год. 00 хв. 01.07.2022 повернувся до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) на місце проходження військової служби.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2022 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року провадження за апеляційною скаргою командира в/ч НОМЕР_2 Міністерства оборони України ОСОБА_6 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2022 року щодо ОСОБА_1 , закрито.

25 липня 2022 року командиром 1 роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 складено протокол А7177 № 11 відносно ОСОБА_1 про військове адміністративне правопорушення, за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 , був відсутній без поважних причин на службі та не виконував обов`язки військової служби в період з 17-30 год. 30.06.2022 по 11-00 год. 01.07.2022.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2022 року провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.172-15 ч.2 КпАП України - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_7 на постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 12.08.2022, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 17215 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення повернуто особі, яка її подала.

Таким чином, постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2022 року та від 12 серпня 2022 року набрали законної сили.

Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаний в судовому засіданні, повідомив, що з позивачем разом проходять службу в одній частині. Йому відомо, що позивач судився з частиною за притягнення його до адміністративних відповідальностей. ОСОБА_1 не хотів, щоб його притягнули, оскільки це впливало на розмір грошового забезпечення. ОСОБА_1 не втратив авторитет у військовій частині, ставлення до нього не змінилося, випадків тиску з боку командирського складу йому не відомі.

Позивачем надано розрахунок моральної шкоди, яка становить 12 953,34 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, 7 593,32 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та 7 500 грн матеріальні збитки, які були сплачені позивачем на користь адвоката за надання правової допомоги при оскарженні постанов про притягнення його до адімністративної відповідальності.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

21 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло доповнення до апеляційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2023 року, в якому Частина просила суд прийняти до розгляду доповнення до апеляційної скарги та скасувати оскаржуване рішення та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Зі змісту ст. ст. 352 та 364 ЦПК України убачається принцип одинарного апеляційного оскарження, який допускає виключення у спосіб подання доповнень до апеляційної скарги та у строки, що відведені на апеляційне оскарження.

Згідно ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси ухвалено 12 червня 2023 року, повний текст рішення складено 14 червня 2023 року. Днем в межах визначеного тридцятиденного строку з моменту ухвалення рішення є 14 липня 2023 року.

При цьому, як ст. 354 ЦПК України, так і ст. 364 ЦПК України не передбачено права суду апеляційної інстанції вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на доповнення до апеляційної скарги, який є преклюзивним, а тому відповідні доповнення, подані після визначеного законом строку, не приймаються до розгляду.

Отже, оскільки доповнення до апеляційної скарги подані до суду апеляційної інстанції 21 серпня 2023 року, тобто з пропуском установленого законом строку на внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, доповнення до апеляційної скарги на рішення Соснівського районного суу м. Черкаси від 12 червня 2023 року не приймаються до розгляду.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним нормам права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування

за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної

та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями

чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Відповідні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження №61-922св21).

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок в частині того, що дії командира 1 роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Водночас, переглядаючи оскаржуване судове рішення в частині розміру відшкодування моральної шкоди та механізму її нарахування, колегія суддів враховує наступне.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 12 953,34 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та моральну шкоду у розмірі - 7 593,32 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а всього 20 546,66 грн.

Розмір моральної шкоди позивач обраховував у порядку визначеному ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, та зазначив, що з моменту складання протоколу до моменту набрання чинності постановами за першим протоколом 1 місяць 4 дні та за другим протоколом 2 місяці без 2 днів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір в цій частині, погодився з доводами наведеними в позовній заяві та задовольнив вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі визначеному позивачем.

При цьому, як позивач так і суд не врахували того, що зазначений Закон може бути застосований виключно при наявності підстав до відшкодування шкоди в порядку визначеному ст. 1176 ЦК України.

Разом з тим, підставою для відшкодування шкоди у зазначеній справі є закриття справи про адміністративне правопорушення саме судом першої інстанції у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що вкраховуючи вищевикладене, відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а спричинена позивачу шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Таким чином, відсутні підстави до застосування ч. 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в частині визначення розміру моральної шкоди з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Статтею 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі N 532/1243/16-ц, від 26 лютого 2020 року в справі N 142/143/17.

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду, колегія суддів враховує характер спричиненої шкоди, а саме те, що вона спричинена складеними командиром 1 роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 протоколами про адміністративні правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 172-15 ч. 2 КУпАП та за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду має складати 5 000 грн, що буде справедливою сатисфакцією позивачу за прийняття неправомірного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, в результаті прийняття судом до розгляду протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в приведеній частині не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

У зв`язку з зазначеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, з прийняттям постанови по суті позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення майнової шкоди, яка полягала у сплаті послуг адвоката під час захисту його порушених прав під час розгляду адміністративних справ, колегія суддів зазначає.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем та адвокатом Королем О.А. було укладено 29.07.2022 договір про надання правової допомоги. Вартість послуг за представництво інтересів у адміністративних справах № 712/5562/22 та № 712/5561/22 становила 7 500 грн, що підтверджується додатком № 2 до договору № 1 про надання правової допомоги від 29.07.2022, додатком № 1 до договору № 1 про надання правової допомоги від 29.07.2022, розрахунком витрат на правничу допомогу у справах про адміністративні правопоруушення щодо ОСОБА_1 та копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.09.2022.

Однак, витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 3 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19)).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Проте на вказане суд першої інстанції не звернув уваги і дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача за надану юридичну допомогу матеріальної шкоди у розмірі 7 500 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Черкаського зонального відділу військової служби правопорядку, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О.В. Карпенко