ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1783/23

Провадження № 22-ц/4820/2033/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №682/1783/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року, в складі судді Маршал І.М., у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , Берездівська сільська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю,

встановив:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його спільного проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_5 , 1932 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 1998 року та по дату смерті останньої, тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вимог заяви вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка була заявнику троєрідною бабусею по лінії матері. ОСОБА_1 в період часу з 1998 року по 2003 рік проживав однією сім`єю та вів спільне господарство з ОСОБА_5 та своєю рідною бабусею ОСОБА_4 у домоволодінні по АДРЕСА_1 . Він, його бабуся ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом вели домашнє господарство, обробляли город та утримували присадибну земельну ділянку. ОСОБА_1 піклувався про ОСОБА_5 , купував їй продукти харчування та ліки, відносився до неї, як до своєї бабусі, а вона сприймала його як свого онука. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,39 га із земель, які перебувають у колективній власності Спілки селянських господарств імені Менжинського (с. Хвощівка Славутського району Хмельницької області). Близьких родичів, які б прийняли спадщину, у ОСОБА_5 немає, в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, адже чоловіка та дітей у неї не було. На даний час заявник є єдиним спадкоємцем за законом майна померлої. Однак, звернувшись до нотаріуса із заявою щодо оформлення спадщини, ОСОБА_1 отримав відмову, яка мотивована тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Крім того, йому повідомлено про необхідність звернення до суду для визначення додаткового терміну для прийняття спадщини або встановлення факту спільного проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років, як спадкоємцю четвертої черги спадкування за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту проживання разом із ОСОБА_5 однією сім`єю протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини, ведення ними спільного побуту, наявності взаємних прав та обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт спільного проживання заявника однією сім`єю разом із ОСОБА_5 у період з 1998 року по 2003 рік підтверджується довідкою Берездівської сільської ради від 29.05.2023 року №106, актом від 26.05.2023 року, підписаного сусідами мешканцями с. Бесідки. Також, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що заявник дійсно мав спільне господарство та побут, взаємні права та обов`язки саме із ОСОБА_5 , проживаючи з нею однією сім`єю у домоволодінні по АДРЕСА_1 . Близьких родичів, які б прийняли спадщину, у ОСОБА_5 немає, в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, заявник отримав відмову, оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини. Крім того, йому повідомлено про необхідність звернення до суду для визначення додаткового терміну для прийняття спадщини або встановлення факту спільного проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років, як спадкоємцю четвертої черги спадкування за законом. Вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні заяви є помилковим і суперечить обставинам справи, письмовим доказам та не спростовує факту спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 з 1998 року по 2003 рік.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.07.2003 року.

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0106121 від 07.02.1997 року ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) у розмірі 3,39 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності Спілки селянських господарств імені Менжинського (с. Хвощівка Шепетівського (Славутського) району Хмельницької області) без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), на яку претендує ОСОБА_1 , вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Бондар Н.М. від 15.06.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належне майно після смерті ОСОБА_5 , оскільки ним пропущено строк, необхідний для прийняття спадщини. Також ОСОБА_1 роз`яснено про необхідність звернутись до суду для визначення додаткового терміну на прийняття спадщини або встановлення факту проживання однією сім`єю, як спадкоємцю четвертої черги за законом.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту проживання із ОСОБА_5 однією сім`єю протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Згідно з п.п. 4,5 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261, 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 28 травня 2021 року у справі №182/653/17.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 на підтвердження факту спільного проживання із ОСОБА_5 з 1998 року по 2003 рік надав довідку Берездівської сільської ради від 29.05.2023 року та акт від 26.05.2023 року, підписаний сусідами мешканцями с. Бесідки.

Відповідно до довідки від 29.05.2023 року №106, виданої старостою сіл Хвощівка та Бесідки Берездівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період із 1998 року та по липень 2003 року включно фактично (без реєстрації) постійно проживав однією сім`єю та вів спільне господарство із своєю бабусею ОСОБА_4 , 1936 р.н., та ОСОБА_5 , 1932 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у домоволодінні АДРЕСА_2 .

Актом від 26.05.2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засвідчили, що вони є сусідами ОСОБА_5 , 1932 р.н., яка померла у липні 2003 року, проживала у будинку АДРЕСА_1 , та підтвердили, що ОСОБА_1 , 1984 р.н., проживав однією сім`єю разом із своєю бабусею ОСОБА_4 , 1936 р.н., та ОСОБА_5 , 1932 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у житловому будинку за вищевказаною адресою, починаючи з 1998 року та по липень 2003 року включно, проживали разом та вели спільне господарство.

Однак, зазначені документи не доводять факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , оскільки не містять в собі підтверджуючої інформації про обставини, на які посилається заявник. ОСОБА_1 не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що у нього та спадкодавця був спільний бюджет, що вони здійснювали спільні витрати, спільно харчувалися, купували майно для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, наданні взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчували б реальність сімейних відносин.

Посилання апелянта на показання свідків, допитаних під час судового розгляду в суді першої інстанції, без наявності інших доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами протягом вказаного періоду часу склались та мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України.

Інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо обставин спільного проживання між ним та ОСОБА_5 , ведення ними спільного господарства, наявності спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, заявником не надано.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду постановлене відповідно до норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2023 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко