ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/853/20

Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1232/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2 , Громадська організація «Комітет по протидії корупції в органах влади»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Громадської організації «Комітет по протидії корупції в органах влади» про захист честі, гідності, ділової репутації (суддя Циганко М.О.), ухвалене у м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:34 на веб-сайті https://antikor.com.ua Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» за адресою в мережі інтернет: https://antikor.com.ua/articles/150269-chernov_sergej_ivanovich_i_konstantinov_vladimir_andreevich_separatisty_popali_v_pedofiljskij_skandal у статті під назвою « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты попали в педофильский скандал по время сходки в Крыму», а саме: « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты…»; « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : … попали в педофильский скандал во время сходки в Крыму»; «Накануне в Симферополе прошла встреча самопровзглашенного главы парламента аннексированного ОСОБА_5 и … ОСОБА_6 … гражданин ОСОБА_7 занимает должность председателя Харьковского облсовета»; « … ОСОБА_5 и его «давнего» друга ОСОБА_6 »; « ОСОБА_8 беспрепятственно выехал на территорию оккупированного ОСОБА_9 и точно также беспрепятственно вернулся в Украину»; «… глава облсовета ОСОБА_10 во время визита в Крым раздавал интервью российским телеканалам»; « ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 налаживает связи с террористами Харькова с целью подготовки второго фронта в Украине»; «…после официальной встречи и интервью уважаемые фанаты путина ОСОБА_3 и ОСОБА_4 отправились в элитный (по меркам Симферополя) отель «Москва». Под входом их встречали две девушки на вид 15-17 лет, крайне схожие на местечковых моделей сводника ОСОБА_12 »; зобов`язати ОСОБА_13 протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про позивача у згаданій статті за вищевказаним посиланням в мережі Інтернет, шляхом розміщення на вебсайті antikor.com.ua рішення суду в цій справі під заголовком «Спростування»; стягнути з ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 765 126 грн. Позов мотивовано тим, що поширена відносно ОСОБА_1 інформація є негативною, неправдивою і такою, що підлягає спростуванню. Позивач вважає, що інформація, поширена про нього відповідачами, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями, а є твердженнями про факти, яких не існувало. Також позивач вказує, що розповсюдження відносно нього неправдивої, образливої інформації спричинило погіршення його психофізіологічного стану, внаслідок чого він влітку 2019 року переніс гіпертонічний криз, довелося пройти амбулаторне медикаментозне лікування, а у листопаді 2019 року стався рецидив гіпертонічного кризу.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2022 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_13 протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про нього у згаданій статті за вищевказаним посиланням в мережі Інтернет, шляхом розміщення на вебсайті antikor.com.ua рішення суду в цій справі під заголовком «Спростування»; виключено ОСОБА_13 з числа відповідачів у цій справі; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_13 про захист честі, гідності, ділової репутації закрито.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 5 000 грн. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано достатньо доказів, що ОСОБА_2 та Громадська організація «Комітет по протидії корупції в органах влади» є належними відповідачами у цій справі. В даному випадку автором спірної статті значиться ОСОБА_14 , а власником веб-сайту, на переконання суду, вважається реєстрант доменного імені, а саме фірма Teka-Group Foundation, але вимоги до неї виключено позивачем згідно з його уточненою позовною заявою.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; в іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 серпня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Уса М.В. задоволено частково; рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Громадської організації «Комітет по протидії корупції в органах влади» про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію залишено без змін; постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції встановив, що апеляційний суд правильно виходив з того, що ОСОБА_2 як реєстрант доменного імені antikor.com.ua є належним відповідачем в цій справі. Однак, відмовляючи в задоволенні позову, пред`явленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з підстав незалучення співвідповідачем автора спірної статті ОСОБА_15 , суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що в силу вимог вищенаведеної статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема прізвище, ім`я та по батькові відповідача та його місце проживання чи перебування, тоді як в матеріалах цієї справи відсутня будь-яка інформація на підтвердження того, що вказана особа реально існує та її можливо ідентифікувати. Крім того, автор статті міг використати псевдонім, що відповідає положенням статті 28 ЦК України, а тому достовірно невідомо, чи ім`я ОСОБА_14 дійсно ідентифікує певну особу або ж це ім`я є псевдонімом. Таким чином, за встановлених в цій справі обставин колегія суддів вважає, що саме по собі незазначення ОСОБА_1 в позовній заяві співвідповідачем автора статті не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до іншого належного відповідача власника веб-сайту, на якому розміщено оспорювану інформацію, ОСОБА_2 . Верховний Суд частково погодився з доводами касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав незалучення співвідповідачем автора відповідної статті, оскільки в даному випадку суд мав розглянути спір по суті до належного відповідача, тобто власника веб-сайту.

Оскільки справу направлено на новий апеляційний розгляд лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд рішення суду першої інстанції в іншій частині не переглядає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року і задовольнити його позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що інформація щодо позивача відносно його перебування на території тимчасово окупованого Криму із ОСОБА_4 , а також участі в педофільському скандалі, поширена порталом «АНТИКОР» на веб-сайті https://antikor.com.uа, є негативною, неправдивою та такою, що спростовується належними та допустимими доказами. До поширення вищевказаної недостовірної інформації ОСОБА_1 мав бездоганну репутацію та користувався великим авторитетом в українському суспільстві. За доводами позивача, стаття містить цілий ряд тверджень, які можуть бути достовірними тільки за наявності відповідних підтверджуючих документів (доказів), в яких мають бути відображені перелічені «факти». Однак, таких доказів не існує, а отже, така інформація не може бути достовірною та підлягає спростуванню. ОСОБА_1 вважає, що ним доведено факт поширення недостовірної інформації про нього відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Зокрема, було надано суду сукупність належних та допустимих доказів, які підтверджують, що: інформація була доведена до відома невизначеної кількості осіб, зокрема користувачів та відвідувачів веб-сайту портал «АНТИКОР»; поширена інформація стосувалася безпосередньо позивача, є недостовірною та неправдивою; інформація не належить до оціночних суджень; оспорювана інформація становить предмет загального суспільного інтересу, є резонансною та такою, що впливає на громадську думку стосовно нього. Звертає увагу, що, визначаючи належних відповідачів у даній справі та на підтвердження обставин, хто саме є власником веб-сайту https://antikor.com.uа, представником позивача була надана довідка ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» з відомостями про власника веб-сайту або інформацію про його встановлення, в якій підтверджено, що станом на 05 лютого 2017 року ним є ОСОБА_2 , а станом на 15 серпня 2019 року фірма Teka-Group Foundation та Громадська організація «Комітет по протидії корупції в органах влади». ОСОБА_1 вважає довідку ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» № 104/2019-Д від 15.08.2019 належним і допустимим доказом, оскільки діяльність даного підприємства акредитована ОП «УМІЦ».

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції у частині, яка переглядається апеляційним судом, не відповідає.

По справі встановлено, що 05 лютого 2017 року в мережі Інтернет на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» за посиланням: https://antikor.com.ua/articles/150269chernov_sergej_ivanovich_i_konstantinov_vladimir_andreevich_separatisty_popali_v_pedofiljskij_skandal_po_vremja_shodki_v, була опублікована стаття під назвою « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты попали в педофильский скандал по время сходки в Крыму», в якій містилася інформація такого змісту:

«Накануне в Симферополе прошла встреча самопровзглашенного главы парламента аннексированного ОСОБА_5 и его «давнего» друга ОСОБА_6 . Если учесть тот факт, что гражданин ОСОБА_7 занимает должность председателя Харьковского облсовета, факт из ряда вон выходящий.

Сообщает портал «Антикор» со ссылкой на СМИ.

ОСОБА_8 беспрепятственно выехал на территорию оккупированного ОСОБА_9 и точно также беспрепятственно вернулся в Украину. Вопиющий случай недосмотра СБУ, если учесть, что глава облсовета ОСОБА_10 во время визита в Крым раздавал интервью российским телеканалам. На фоне возможного открытия уголовного дела на ОСОБА_16 по фактам коррупции и незаконного захвата земель в Российской Федерации, визит старого друга-сепаратиста ОСОБА_17 выглядит вполне логичным. ОСОБА_18 , ОСОБА_11 налаживает связи с террористами Харькова с целью подготовки второго фронта в Украине.

Интересным является тот факт, что после официальной встречи и интервью уважаемые фанаты ОСОБА_19 и ОСОБА_4 отправились в элитный (по меркам ОСОБА_20 ) отель « ОСОБА_21 ». Под входом их встречали две девушки на вид 15-17 лет, крайне схожие на местечковых моделей сводника ОСОБА_12 . ОСОБА_22 стареющих сепаратистов входящих в вестибюль отеля ОСОБА_21 в сопровождении малолетних девиц легкого поведения опубликовал местный блогер, а также сайт ІНФОРМАЦІЯ_3 на вопросы журналистов ОСОБА_11 отвечал однозначно: это коллаж и происки украинских диверсантов.

Вполне вероятно, что диверсантов ОСОБА_3 и ОСОБА_4 увидели в доступных малолетках ОСОБА_12 или же в фотографах…

Украинских же журналистов куда больше волнует другой вопрос: Почему СБУ не задерживает ОСОБА_6 за антигосударственную деятельность и открыто сепаратистcкую позицию. Ведь, интимные пристрастия харьковского областного педофила на территории оккупированного Крыма проблема исключительно российских правоохранителей».

В опублікованій статті « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты попали в педофильский скандал по время сходки в Крыму» на веб-сайті Національний антикорупційний портал «Антикор» автора статті не зазначено, проте в тексті статті міститься активне посилання «СМИ», яке при перегляді мережі Інтернет перенаправляє на джерело поширеної інформації веб-сайт: https://ord-ua.com, на якому розміщена стаття аналогічного змісту. Автором статті зазначено ОСОБА_15 .

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осібпідприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Водночас, стаття 68 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У національному законодавстві право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань підлягає реалізації із урахуванням обов`язку не поширювати недостовірну та таку, що ганьбить гідність, честь чи ділову репутацію іншої особи, інформацію.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, їх недоторканність, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї гідності, честі та ділової репутації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (стаття 277 ЦК України).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації і з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47).

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації та рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998 рік) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

Зокрема, у вказаній Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Тобто публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу.

У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 910/12415/21 зазначено, що, розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). [ … ] Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) міститься висновок про те, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 742/3812/18 (провадження № 61-14984св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 742/3715/17 (провадження № 61-9702св19) та від 25 листопада 2020 року у справі № 753/7666/19-ц (провадження № 61-4922св20).

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що: веб-сайт це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про телекомунікації» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) домен це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; домен.UA це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про телекомунікації» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції. Адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; 2) створення реєстру доменних назв у домені.UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; 4) забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня в домені.UA; 5) створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; 6) представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог. Утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог.

Довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 15 серпня 2019 року № 104/2019-Д, виданою Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», підтверджується, що власником веб-сайту: http://anticor.com.ua станом на 05 лютого 2017 року є реєстрант доменного імені anticor.com.ua ОСОБА_2 , якщо інше не було визначено умовами договору між останнім та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або якщо такий договір відсутній станом на дату видачі довідки реєстрантом доменного імені anticor.com.ua є Компанія Teka-Group Foundation (з 28 березня 2017 року), якщо інше не визначене умовами договору між останньою та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або якщо такий договір відсутній. При цьому Громадська організація «Комітет по протидії корупції в органах влади» та/або ОСОБА_2 можуть мати відношення до створення та функціонування веб-сайту: http://anticor.com.ua/ та є ймовірним (-и) власником (-ами) останнього (а.с.32-39 т.1).

Свідоцтвом про акредитацію Український мережевий інформаційний центр підтвердив компетентність Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» у здійсненні ним функцій з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також видачу довідок з відомостями про власників веб-сайтів/реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення відповідно до Договору про акредитацію від 08 травня 2019 року (а.с.40 т.1).

Враховуючи викладене, позивач належними доказами підтвердив, що станом на дату опублікування спірної статті власником веб-сайту: http://antikor.com.ua/ був реєстрант доменного імені antikor.com.ua ОСОБА_2 , отже, він є належним відповідачем у цій справі.

При цому, суд апеляційної інстанції розглядає спір по суті саме до власника веб-сайту, оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація, що ОСОБА_14 (автор спірної статті) реально існує та її можливо ідентифікувати.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи інформацію, яка міститься у статті під назвою « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты попали в педофильский скандал по время сходки в Крыму», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що викладена інформація не є оціночним судженням, вона містить конкретні життєві обставини, фактичні твердження.

Так, стаття містить інформацію про перебування позивача на території окупованого Криму.

Проте, у довідці Державної прикордонної служби України не міститься інформації про перетинання у період з 27 серпня 2014 року по 26 серпня 2019 року ОСОБА_1 адміністративного кордону на пункті пропуску до Криму.

Наявні в статті відомості про те, що позивач є «сепаратистом», «другом Володимира Константинова», «фанатом путина», «раздавал интервью российским телеканалам» містять фактичні твердження, що стосуються конкретної інформації про антидержавну діяльність позивача, яка не підтверджена жодними доказами.

Таким чином, є слушними доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 було доведено, що поширена інформація: стосувалася безпосередньо його особи, є недостовірною та неправдивою; була доведена до відома невизначеної кількості осіб, зокрема користувачів та відвідувачів веб-сайту портал «АНТИКОР»; не належить до оціночних суджень, а містить факти про начебто перебування позивача на території окупованого Криму, що позивач є сепаратистом та виступає за відокремлення деяких територій незалежної України, що начебто ОСОБА_1 , перебуваючи в Криму, потрапив у скандал, пов`язаний зі статевим потягом до дітей та мав побачення з неповнолітніми повіями у сімферопольському готелі «Москва», що є відданим прихильником ОСОБА_23 , така інформація є недостовірною, яка порушує особисті немайнові права та завдає шкоди діловій репутації позивача; оспорювана інформація становить предмет загального суспільного інтересу, є резонансною та такою, що впливає на громадську думку стосовно позивача.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:34 на веб-сайті https://antikor.com.ua Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» за адресою в мережі інтернет: https://antikor.com.ua/articles/150269-chernov_sergej_ivanovich_i_konstantinov_vladimir_andreevich_separatisty_popali_v_pedofiljskij_skandal у статті під назвою « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты попали в педофильский скандал по время сходки в Крыму», підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України).

Поширенням недостовірної інформації ОСОБА_1 заподіяно моральної шкоди, оскільки йому доводилося докладати додаткових зусиль для відстоювання своєї позитивної репутації в суспільстві.

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе з урахуванням вимог розумності і справедливості, а також того факту, що відповідач ОСОБА_2 не є автором спірної статті, а лише створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив у тому числі стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, зокрема витрати на проведення експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення 17 144,40 грн, витрати на проведення експертного психологічного дослідження 15 072 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 50 000 грн, витрати за видачу довідки з відомостями про власника веб-сайту/реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення та видачу експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет 3 400 грн.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема письмовими доказами; висновками експертів.

Статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частинами 5, 6 статті 106 ЦПК України передбачено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновках експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення №18559 від 22 жовтня 2019 року та експертного психологічного дослідження №1824 від 28 лютого 2020 року не зазначено, що експерти обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Отже, вказані висновки не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у справіта не можуть бути покладені в основу судового рішення.

На підтвердження оплати вартості довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення та експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет позивач надав лише Акт наданих послуг №1-125/2019 від 15 серпня 2019 року на суму 3 400 грн, проте не надав доказів на підтвердження його оплати.

Також ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження обсягу виконаних адвокатом робіт і їх оплати як цього вимагає приси ст.137 ЦПК України .

У зв`язку з викладеним, відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на проведення експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення, на проведення експертного психологічного дослідження, витрати на правову допомогу, за видачу довідки з відомостями про власника веб-сайту/реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення та видачу експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет.

Враховуючи зазначене в сукупності, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:34 на веб-сайті https://antikor.com.ua Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» за адресою в мережі інтернет: https://antikor.com.ua/articles/150269-chernov_sergej_ivanovich_i_konstantinov_vladimir_andreevich_separatisty_popali_v_pedofiljskij_skandal у статті під назвою « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты попали в педофильский скандал по время сходки в Крыму», а саме: « ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : сепаратисты…»;

« ОСОБА_3 и ОСОБА_4 : … попали в педофильский скандал во время сходки в Крыму»;

«Накануне в Симферополе прошла встреча самопровозглашенного главы парламента аннексированного ОСОБА_5 и … ОСОБА_6 … гражданин ОСОБА_7 занимает должность председателя Харьковского облсовета»;

« … ОСОБА_5 и его «давнего» друга ОСОБА_6 »;

« ОСОБА_8 беспрепятственно выехал на территорию оккупированного ОСОБА_9 и точно также беспрепятственно вернулся в Украину»;

«… ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

« ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 налаживает связи с террористами Харькова с целью подготовки второго фронта в Украине»;

«…после официальной встречи и интервью уважаемые фанаты путина ОСОБА_3 и ОСОБА_4 отправились в элитный (по меркам Симферополя) отель «Москва». Под входом их встречали две девушки на вид 15-17 лет, крайне схожие на местечковых моделей сводника ОСОБА_12 ».

Стягнути з ОСОБА_2 (місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 7 листопада 2023 року.

Головуючий: Судді: