Ухвала

07 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 754/15153/20

провадження № 61-14954ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Альтахаус Холд», приватний нотаріус Київського Міського нотаріального округу Яворська Наталія Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання попереднього договору частково недійсним, визнання недійсним договору в частині покупця та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та про визнання права особистої приватної власності на майно придбане під час проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання договору частково недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права особистої приватної власності.

Позов мотивований тим, що у період з 10 жовтня 2016 року по 17 грудня 2018 року ОСОБА_1 проживав спільно з ОСОБА_2 без шлюбу, створивши фактично сім`ю, за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому 18 грудня 2018 року між ними було зареєстровано шлюб.

У період з 18 до 30 липня 2017 року у м. Самсун (Туреччина) позивач брав участь у змаганнях у складі збірної України з футболу серед спортсменів з вадами слуху, за результатами яких збірна команда України з футболу серед спортсменів з вадами слуху зайняла ІІ місце та була визнана призером ХХІІІ літніх Дефлімпійських ігор.

Відповідно до наказу Укрцентру «Інваспорт» від 31 липня 2017 року № 100 ОСОБА_1 виплачено грошову винагороду в розмірі 31 000 дол. США, що виплачена 01 серпня 2017 року у сумі 801 498,46 грн. Крім того, згідно з наказом Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Полтавської обласної державної адміністрації від 01 листопада 2017 року № 739 йому виплачено грошову винагороду як переможцю та призеру ХХІІІ Дефлімпійських ігор в розмірі 64 400,00 грн.

З огляду на нестабільну економічну ситуацію в країні та банківській системі, 23 серпня 2017 року та 28 серпня 2017 року позивач зняв готівкові кошти з банківської картки та передав на зберігання ОСОБА_3 . В подальшому, маючи намір придбати квартиру у житловому будинку по АДРЕСА_2 , зазначені кошти ОСОБА_1 у ОСОБА_3 забрав. У зв`язку із відсутністю на час укладення договору місця реєстрації, що за словами працівника ТОВ «Альтахаус Холд» унеможливлювало його укладення з позивачем, ОСОБА_1 , повністю довіряючи відповідачу, з якою проживав однією сім`єю без шлюбу, сподіваючись на укладення договору відповідно до норм чинного законодавства, погодився визначити її стороною договору. Водночас, маючи вади органів слуху, він не міг належним чином чути та усвідомлювати події, що відбувались під час укладення попереднього договору від 12 лютого 2018 року, предметом якого було зобов`язання в майбутньому протягом першого кварталу 2018 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири за вказаною адресою. Відповідач, достовірно знаючи про його вади слуху, розуміючи, що він не має можливості належним чином чути та усвідомлювати події, незважаючи на його присутність під час укладення договору, ввела в оману сторону договору ТОВ «Альтахаус Холд» та приватного нотаріуса щодо умов попереднього договору, а саме приховала факти, що мали істотне значення, а саме щодо належності йому грошових коштів, за які буде придбано об`єкт нерухомості, та факт проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Коштів на придбання квартири відповідач не мала, оскільки на момент укладення договору отримувала незначний дохід, а також у неї не було достатніх заощаджень для придбання вищезазначеного об`єкта нерухомості. Відповідач виступила фіктивним покупцем по договору у зв`язку з тим, що він не мав змоги оформити квартиру на своє ім`я.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період часу з 10 жовтня 2016 року по 17 грудня 2018 року;

визнати попередній договір від 12 грудня 2018 року, укладений між ТОВ «Альтахаус Холд» та ОСОБА_2 частково недійсним в частині покупця - сторони 2;

визнати його стороною-2 за попереднім договором від 12 лютого 2018 року. Перевести права та обов`язки сторони-2 за попереднім договором від 12 лютого 2018 року з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 255, виданий 14 квітня 2021 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Ляхар О. В., та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57632509 від 14 квітня 2021 року;

визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у складі судді: Скрипки О. І., позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 10 жовтня 2016 року до 17 грудня 2018 року. Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 49,6 кв. м, житловою площею 12,8 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року в частині визнання особистої приватної власності на квартиру за позивачем скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,6 кв. м, житловою площею 12,8 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,6 кв. м, житловою площею 12,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року залишено без змін.

17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду в частині визнання за позивачем та відповідачем права власності на частини квартири і залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем особистої приватної власності на спірну квартиру.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 278/3095/21.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Оскаржена постанова Київського апеляційного суду ухвалена 05 вересня 2023 року. Постанова Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 278/3095/21, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, ухвалено та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень після ухвалення оскарженого судового рішення. Тому посилання на указану постанову Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 278/3095/21 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат