Постанова

Іменем України

18 січня 2023 року

м. Київ

справа № 478/1603/20

провадження № 61-2702св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Марія-Послушняк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , Казанківська селищна рада, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: державний реєстратор Новобузької міської ради Альбертін Олена Вадимівна, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Марія-Послушняк» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 січня 2022 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Лисенка П. П., Серебрякової Т. В., та касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Порошина Наталія Гафурівна, на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2021 року у складі судді Іщенко Х. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 січня 2022 року

у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Лисенка П. П., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року Фермерське господарства «Марія-Послушняк» (далі - ФГ «Марія-Послушняк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , Казанківська селищна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - державний реєстратор Новобузької міської ради

Альбертін О. В., про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-МК № 007801, виданого 04 липня 1996 року, отримала у постійне користування для розширення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 27,4 га, що розташована на території Казанківської селищної ради. Вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ФГ «Марія-Послушняк», засновником і головою якого є ОСОБА_2 .

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Казанківської селищної ради із заявами щодо надання погодження Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості). Проте вказаного погодження вона не отримала.

06 травня 2020 року за інформацією із Державного реєстру речових права на нерухоме майно вона дізналася про те, що 29 квітня 2020 року державним реєстратором Новобузької міської ради Альбертін О. В. було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :27:000:0133 площею 21,0 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки, що надана у користування ОСОБА_2 .

Станом на 29 квітня 2020 року право постійного користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_2 не було припинено, ФГ «Марія-Послушняк» обробляє цю земельну ділянку, а реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідача здійснено безпідставно та з порушеннями чинного земельного законодавства.

Ураховуючи зазначене, ФГ «Марія-Послушняк» просило суд:

- визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю № 20, виданий 01 квітня 1994 року на ім`я ОСОБА_1 ;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 21,0 га, кадастровий номер :27:000:0133, зроблений 29 квітня 2020 року державним реєстратором Новобузької міської ради Альбертін О. В.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області

від 28 вересня 2021 року позов ФГ «Марія-Послушняк» задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю № 20, виданий 01 квітня 1994 року Казанківською районною радою народних депутатів ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач добровільно відмовився від фермерського господарства, що надалі стало підставою для ухвалення рішення про припинення його права власності на спірну земельну ділянку, рішення Казанківської районної Ради народних депутатів, яким припинено право власності відповідача на земельну ділянку, відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акта є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, суд виходив з того, що рішення суду про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, є підставою для державного реєстратора проводити державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до закону.

Додатковим рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2021 року заяву представника позивача - адвоката Ремешевського Є. А. задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь ФГ «Марія-Послушняк» у сумі 168,00 грн.

У частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належних та допустимих доказів оплати відповідачем послуг адвоката не надано, матеріали справи не містять ані квитанцій про сплату послуг, ані платіжного доручення, що свідчило б про фактично понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, тому заява про ухвалення додаткового рішення

у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що позовні вимоги ФГ «Марія-Послушняк» задоволено частково, суд при винесенні рішення не зазначив точної грошової суми судових витрат за сплату судового збору, яка повинна бути стягнута

з відповідача за рішенням суду у разі часткового задоволення позову,

тому суд вважав, що вимоги представника позивача - адвоката Ремешевського Є. А. про стягнення з відповідача витрат за сплату судового збору підлягають частковому задоволенню в частині нестягнутого судового збору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Порошиною Н. Г., в частині оскарження рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2021 року залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Порошиною Н. Г., в частині оскарження додаткового рішення та апеляційну скаргу ФГ «Марія-Послушняк» задоволено частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області

від 28 вересня 2021 року залишено без змін.

Додаткове рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФГ «Марія-Послушняк» судовий збір в сумі 2 270,00 грн за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, встановивши, що рішенням районної ради було припинено право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , обґрунтовано визнав державний акт на право власності відповідача на земельну ділянку недійсним, оскільки з часу припинення прав на земельну ділянку державний акт не посвідчував відповідне право відповідача та не мав самостійного юридичного значення.

Дослідивши заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї документи, апеляційний суд вважав, що розмір заявлених представником ФГ «Марія-Послушняк» витрат на правничу допомогу у сумі 55 177,50 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді першої інстанції, отже, їх загальний розмір є необґрунтовано завищеним.

Ураховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що витрати

ФГ «Марія-Послушняк» на професійну правничу допомогу, які пов`язані

з розглядом цієї справи у суді першої інстанції, підлягають задоволенню частково у сумі 5 000,00 грн, які належить стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2022 року до Верховного Суду,

ФГ «Марія-Послушняк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити постанову апеляційного суду

в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу,

в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2022 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Порошина Н. Г., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення у частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним державного акта ОСОБА_1 та стягнення з нього судових витрат у сумі 5 000,00 грн скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині позовних вимог

ФГ «Марія-Послушняк» про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 21,0 га, кадастровий номер :27:000:0133, зроблений 29 квітня 2020 року реєстратором Новобузької міської ради Альбертін О. В., не оскаржуються, а тому в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 30 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2022 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційну скаргу ФГ «Марія-Послушняк» мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не навів мотивів визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі саме 5 000,00 грн, оскільки ця сума не враховує погоджену сторонами в договорі вартість 1 години роботи адвоката (1 051,00 грн) та визначену в акті приймання-передачі тривалість її виконання. Так само не вказано вид правової допомоги та час, витрачений на її надання, які апеляційний суд вважає обґрунтованими, та витрати,

за якими підлягають стягненню.

Зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених

у постановах від 18 березня 2021 року у справі № 910/15621/19 та

від 28 квітня 2021 року у справі № 910/12591/18, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, але при цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Твердження суду апеляційної інстанції про те, що не відповідає дійсності час, витрачений адвокатом на участь у судових засіданнях, зроблений без врахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові

від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, де зазначено, що час, витрачений адвокатом на участь у судових засіданнях, включає також і час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередньо участь у судових засіданнях. Такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування, є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта та підлягають компенсації нарівні

з іншими витратами.

Вказує, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався на відстані

130 км від робочого місця адвоката, а ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року у справі

№ 478/1603/20 представнику позивача було відмовлено у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції. Вказана обставина підтверджує дійсність та необхідність витрат адвокатом часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення ФГ «Марія-Послушняк» посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Порошина Н. Г., мотивовано тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшли помилкового висновку про те, що напис на листі про відмову від фермерського господарства є добровільною заявою ОСОБА_1 про відмову від права власності на земельну ділянку.

Зазначає, що лист Казанківської райради не є належним, допустимим та достовірним доказом волевиявлення ОСОБА_1 , оскільки його зміст не свідчить про намір на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та не спрямований на таке.

Вважає, що докази на підтвердження факту волевиявлення

ОСОБА_1 щодо добровільної відмови від земельної ділянки відсутні.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка ОСОБА_1 увійшла до складу земельної ділянки позивача, оскільки відповідно до державних актів площа земельної ділянки ОСОБА_2 - 27,4 га, а у ОСОБА_1 - 21,00 га та 3,75 га, тобто разом 24,75 га.

Висновку експерта з цього приводу матеріали справи не містять.

Вважає, що позивач неправильно обрав спосіб захисту свого права.

Вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі

№ 461/9578/15-ц (провадження № 61-175цс20).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2022 року ФГ «Марія-Послушняк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Казанківської районної Ради від 18 січня 1994 року № 17/176, районна рада, розглянувши заяви громадян, зокрема ОСОБА_1 , «рішення районної конкурсної комісії по відбору претендентів на фермери,

а також рішення відповідних сільських, селищних рад……», вирішила надати згоду на надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1 , загальною площею

до 21,00 га, з них: ріллі - до 21,00 га, в тому числі безоплатно у власність одну середню земельну частку по Казанківській селищній раді (3,75 га), останню за плату із земель запасу Казанківської селищної ради - поле № 5 сівозміни колгоспу «Заповіт Ілліча» (пункт 15 рішення).

Рішенням Казанківської районної Ради народних депутатів від 25 березня 1994 року затверджено проекти відведення земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства громадянам, зокрема ОСОБА_1 , та видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 3,75 га із земель запасу Казанківської селищної ради.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 березня 1994 року ОСОБА_1 придбав у Казанківської селищної Ради народних депутатів земельну ділянку розміром 17,25 га ріллі - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходилась у смт Казанка, на території колгоспу «Заповіт Ілліча», відділення № 1, поле № 1. Вказаний договір посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 173.

На підставі рішення Казанківської районної Ради народних депутатів

від 25 березня 1994 року та вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 01 квітня 1994 року отримав державний акт на право приватної власності на землю, площею 21,00 га, серії МК № 18, де зазначено, що землю передано для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію селянського (фермерського) господарства, 12 травня 1994 року було зареєстровано Селянське (фермерське) господарство «Заблоцький», про що вчинено реєстраційний запис № 38.

Відповідно до листа Казанківської районної Ради народних депутатів

від 11 травня 1995 року № 359, адресованого ОСОБА_1 , районна рада зазначала, що ОСОБА_1 із серпня 1994 року фермерським господарством не займається, на території Казанківського району

не проживає, виділена земельна ділянка не обробляється, а тому запропоновано ОСОБА_1 відмовитися від земельної ділянки.

На цьому листі в нижній його частині міститься запис « ОСОБА_1 отказываюсь от фермерського хозяйства» та підпис особи. Представником відповідача підтверджено як факт вчинення цього запису саме відповідачем, так і те, що цей припис є підтвердженням небажання ОСОБА_1 вести фермерське господарство.

Така відмова стала підставою для ухвалення рішення Казанківської районної Ради народних депутатів від 19 травня 1995 року № 50/5, де зазначено, що, розглянувши, зокрема заяву ОСОБА_1 про відмову від земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі пункту 1 статті 24 ЗК України, припинено право користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, у зв`язку з добровільною відмовою від земельної ділянки, а саме ОСОБА_1 - земельна ділянка загальною площею 21,0 га, в межах земель запасу Казанківської селищної ради. Пунктом 2 цього рішення передбачено повернення вказаної земельної ділянки в фонд земель запасу для ведення селянських (фермерських) господарств.

ФГ «Марія-Послушняк» є правонаступником ФГ «Марія».

Відповідно до архівних копій справи, до Казанківської районної Ради народних депутатів звернулася ОСОБА_2 із заявою від 11 березня 1995 року щодо надання земельної ділянки для розширення ФГ «Марія»

з подальшим правом їх викупу. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просила виділити їй земельну, ділянку розташовану поруч із фермерським господарством.

Рішенням Казанківської селищної Ради народних депутатів від 19 травня 1995 року № 52/5 було відмовлено ФГ «Марія» в розширенні земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що було підставою для її подальшого звернення до арбітражного суду із позовом про визнання такого рішення недійсним.

Рішенням арбітражного суду Миколаївської області від 12 березня 1996 року № 93/7, ухваленим за позовом ФГ «Марія», визнано недійсним рішення Казанківської селищної Ради народних депутатів від 19 травня 1995 року

№ 52/5 у частині відмови у виділенні земельної ділянки для розширення

ФГ «Марія»; зобов`язано району раду виділити ФГ «Марія» 29,00 га землі

в постійне користування із земель запасу Казанківської селищної Ради народних депутатів, яка суміжна із землями ФГ «Марія» (раніше виділені фермерам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ). Відповідно до пункту 4 вказаного судового рішення судом також вирішено, що таке рішення

є підставою для виготовлення проекту відводу земельної ділянки, виділення його меж в натурі (на місцевості), складання документів, які посвідчують право користування землею.

На виконання вказаного судового рішення арбітражного суду, розпорядженням Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 15 травня 1996 року № 182-р було вирішено надати згоду ФГ «Марія» на відведення земельної ділянки для розширення фермерського господарства голові ФГ «Марія», загальною площею 29,00 га ріллі, у постійне користування з правом наступного викупу із земель запасу Казанківської селищної Ради, яка прилягає до земель ФГ «Марія» (раніше була виділена фермерам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ).

Пунктом 2 вказаного розпорядження було вирішено замовити проект відведення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 .

На підставі вказаного розпорядження ДП «Миколаївський інститут землеустрою» було складено технічний звіт щодо перенесення в натурі проекту відводу земельної ділянки ОСОБА_2 для розширення селянського (фермерського) господарства із земель запасу

в межах території Казанківської селищної Ради народних депутатів Казанківського району, складеного в 1996 році, яким між іншим було встановлено межі ділянки в натурі.

За таких обставин, на ім`я ОСОБА_2 було видано державний акт на право постійного користування землею площею 27,4 га для розширення фермерського господарства від 04 липня 1996 року.

16 березня 2020 року ОСОБА_1 замовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі

(на місцевості). За даними Технічної документації було проведено державну реєстрацію речових прав позивача на нерухоме майно - земельну ділянку площею 21,0 га, за кадастровим номером: :27:000:0133, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 208273137 від 06 травня 2020 року.

Відповідно до листа фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 , яким розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення

меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за замовленням ОСОБА_1 , то після складання такої документації ним було виявлено, що ОСОБА_1 раніше відмовився від вказаної земельної ділянки, а саму земельну ділянку було передано в користування ФГ «Марія». У зв`язку з цим вказана особа просила відділ Держгеокадастру розглянути можливість видалення вказаної земельної ділянки з Державного земельного кадастру.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області

від 14 вересня 2021 року (справа № 478/995/21), залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Баштанської районної ради, ФГ «Марія-Послушняк», ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення ради про припинення його права власності за земельну ділянку площею 21 га у зв`язку із добровільною відмовою, визнання недійсним та скасування державного акта на землю, виданого ОСОБА_2 , та усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Казанківської районної Ради народних депутатів Миколаївської області від 19 травня 1995 року № 50/5 про припинення права ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 21,00 га у зв`язку із добровільною відмовою. Інші вимоги суди вважали похідними від вимог про визнання незаконним та скасування вищезазначеного рішення районної ради.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційні скарги ФГ «Марія-Послушняк» та « ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Порошина Н. Г., задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені

в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Порошина Н. Г.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу та способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом: припинення дій, які порушують право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інше. При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із цим позовом, ФГ «Марія-Послушняк» просило суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 18, виданий на ім`я ОСОБА_1 01 квітня 1994 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 20.

Відповідно до статті 6 ЗК України 1990 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема: для ведення селянського (фермерського) господарства. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, зокрема: купівлі-продажу, дарування та обміну.

Передача земельних ділянок у власність провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею. За плату передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства земельні ділянки, розмір яких перевищує середню земельну частку.

Згідно зі статтею 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок

у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується сільською (селищною) Радою народних депутатів

і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Придбання громадянами у місцевих Рад народних депутатів земельних ділянок у власність для ведення селянського (фермерського) господарства понад площу, що передається безплатно, провадиться за плату в порядку, передбаченому статтею 17 цього Кодексу.

Рішення відповідної Ради народних депутатів з цього питання є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з посвідченням у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки

і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності (частини перша друга статті 18 ЗК України 1990 року).

Згідно з частиною першою статті 22 цього Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки

в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно з частиною першою статті 29 ЗК України 1990 року припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою

у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів.

Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися

в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ. Передача земельної ділянки у приватну власність або надання її

в користування здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених

у встановленому порядку (частини перша, друга статті 50 ЗК України

1990 року).

Згідно зі статтею 51 цього Кодексу, громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, для одержання земельної ділянки

у власність або користування подають до сільської, селищної, міської районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства. Заяву громадянина про передачу земельної ділянки у власність або надання в користування відповідна Рада народних депутатів розглядає у місячний строк і у разі згоди замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації розробку проекту її відведення.

Також на момент отримання ОСОБА_1 державного акта на право приватної власності на землю був чинний Закон України «Про селянське (фермерське) господарство».

Відповідно до статті 9 вказаного Закону було передбачено, що після одержання державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини

з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Законом України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон № 3262-IV) регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та введення Єдиного державного реєстру судових рішень (стаття 1 цього Закону).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 3262-IV кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення

в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону № 3262-IV).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 478/995/21 касаційні скарги представника ОСОБА_1 - Порошиної Н. Г. задоволено частково. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року змінено

з урахуванням мотивів, викладених у постанові Верховного Суду (провадження № 61-411св22).

Постанову мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині скасування рішення ради є обґрунтованими, проте оскаржуване рішення ухвалено 19 травня 1995 року, а з позовом про скасування рішення ради ОСОБА_1 звернувся у березні 2021 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем ФГ «Марія-Послушняк», тому суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

у зв`язку з пропуском позовної давності на підставі частини четвертої

статті 267 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Казанківської районної Ради народних депутатів від 19 травня 1995 року № 50/5, яке є чинним, було припинено право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , наданою

для ведення селянського (фермерського) господарства, у зв`язку

з добровільною відмовою ОСОБА_1 від земельної ділянки, загальною площею 21,0 га, в межах земель запасу Казанківської селищної ради. Пунктом 2 цього рішення передбачено повернення вказаної земельної ділянки в фонд земель запасу для ведення селянських (фермерських) господарств.

Надалі спірна земельна ділянку була передана ОСОБА_2 , на ім`я якої було видано державний акт на право постійного користування землею, площею 27,4 га, для розширення фермерського господарства,

від 04 липня 1996 року.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

і апеляційний суд, встановивши факт припинення права власності відповідача на спірну земельну ділянку, а також факт порушення прав позивача на користування цією земельною ділянкою відповідачем, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Марія-Послушняк» про визнання недійсним державного акта на права власності на землю, виданого ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до

пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня

2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам (підсудні) справи

за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, встановив порушення прав позивача та застосував спосіб захисту, який відновлює це порушене правою

Посилання у касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 61-175цс20),

є безпідставними, оскільки вказаний правовий висновок стосується норм Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, та не діяв на час спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Щодо касаційної скарги ФГ «Марія-Послушняк»

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України)

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року

у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі

№ 750/10242/20.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня

2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі

№ 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року

у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого

2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19),

від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження

№ 61-44217св18).

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення,

ФГ «Марія-Послушняк» просило суд стягнути із ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 55 177,50 грн.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача у суді першої інстанції здійснював адвокат Ремешевський Є. А. на підставі довіреностей від 06 травня 2020 року та від 15 березня 2021 року, договору про надання правової (правничої) допомоги від 26 травня 2020 року та акта приймання-передачі наданих послуг від 04 жовтня 2021 року № АП-00015 з описом робіт (наданих) послуг, виконаних адвокатом.

Відповідно до договору про надання професійної правової (правничої) допомоги від 26 травня 2020 року послуги адвоката полягають, зокрема

у представництві інтересів клієнта, підготовці позовів, відзивів, заперечень, клопотань, зустрічних позовів, заяв та інших процесуальних документів

у справі за позовом клієнта про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні ФГ «Марія-Послушняк»,

а також інших судових справ, які виникли або можуть виникнути зі спірних правовідносин.

Клієнт здійснює оплату наданих послуг протягом 30 банківських днів після набрання законної сили судовим рішенням та отримання від адвоката рахунку складеного на підставі акта приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з актом приймання-передачі від 03 жовтня 2021 року № АП-00015 адвокатом були надані такі послуги з погодженої сторонами вартості

1 год. - 1 051,00 грн, на загальну суму 55 177,50 грн: вивчення матеріалів, формування правової позиції, дослідження судової практики

(4 год.) в сумі 4 204,00 грн; підготовка запитів до Господарського суду Миколаївської області, Державного архіву Миколаївської області, отримання копій документів в Держархіві Миколаївської області (2 год.) - 2 102,00 грн; підготовка та подання до Казанківського райсуду Миколаївської області позову до ОСОБА_1 та заяви про забезпечення позову (6 год.) - 6 306,00 грн; підготовка та подання до суду першої інстанції заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та заяви про розгляд підготовчого судового засідання без участі представника позивача (1 год.) - 1 051,00 грн; підготовка проєкту заяви про забезпечення позову від 05 січня 2021 року (1 год.) - 1 051,00 грн; підготовка та подання до суду першої інстанції клопотання від 23 лютого 2021 року (0,5 год.) - 525,50 грн; участь у судовому засіданні 02 лютого

2021 року (3 год.) - 3 153,00 грн; підготовка та подання до Казанківського районного суду Миколаївської області відповіді на відзив (3 год.)

3 153,00 грн; участь у судовому засіданні 22 лютого 2021 року (3 год.) -

3 153,00 грн; підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу (провадження № 22-ц/812/476/21) (2 год.) -

2 102 грн; участь у судовому засіданні Миколаївського апеляційного суду

17 березня 2021 року (1 год.) - 1 051 грн; участь у судовому засіданні

23 березня 2021 року (4,5 год.) - 4 729,50 грн; підготовка та подання до Казанківського районного суду Миколаївської області скарги на дії державного виконавця (провадження 4с/478/1/2021 (3 год.) - 3 153,00 грн; підготовка проекту заяви про забезпечення позову від 12 квітня 2021 року (1 год.) - 1 051,00 грн; підготовка та подання до Казанківського районного суду Миколаївської області пояснень від 05 травня 2021 року, участь

у судовому засіданні 05 травня 2021 року (5 год.) - 5 255,00 грн; підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги на ухвалу суду від 05 травня 2021 року (3 год.) - 3 153,00 грн; участь у судовому засіданні Миколаївського апеляційного суду 08 червня 2021 року (провадження 22-ц/812/1097/21) (3 год.) - 1 051,00 грн; підготовка та подання до Казанківського районного суду Миколаївської області заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заяви про розгляд справи без участі представника позивача, заяв про долучення доказів

від 18 серпня 2021 року та 21 вересня 2021 року (1,5 год.) - 1 576,50 грн; участь у судовому засіданні 27 вересня 2021 року (4 год.) - 4 204,00 грн, підготовка та подання до Казанківського районного суду Миколаївської області заяви про ухвалення додаткового рішенні (2 год.) - 2 102,00 грн.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ФГ «Марія-Послушняк» на додаткове рішення суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Порошина Н. Г.

в апеляційній скарзі зазначала, що послуги у пунктах 1 та 2 акта

від 04 жовтня 2021 року № АП - 00015 (вартість 4 204,00 грн та 2 102,00 грн) були надані адвокатом в іншій справі, а саме № 478/918/20, за аналогічним позовом (той же відповідач та той же предмет спору). Рішенням суду

від 10 листопада 2020 року в тій справі у задоволенні позову, поданого

в інтересах ОСОБА_2 , замість ФГ «Марія-Послушняк», відмовлено,

а судові витрати позивача та інші його витрати, пов`язані із розглядом справи, віднесено на рахунок позивача.

Запити до господарського суду та архіву, отримання витягів з реєстру

від 15 травня 2020 року, тобто дії щодо підготовки позову вчинено на підставі довіреності від 06 травня 2020 року та до укладення договору про надання правничої допомоги від 25 червня 2020 року, тому представник відповідача вважала, що їх включення до акта приймання-передачі виконаних адвокатом послуг відповідно до договору є безпідставним. Витрати на підготовку та подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, на що витрачено 6 годин та визначено вартість 6 306,00 грн (пункт 3 акту) не є реальними витратами, оскільки ці документи є аналогічними позову та заяві про забезпечення, які були підготовлені адвокатом по вищезазначеній іншій справі.

Не відповідає дійсності і витрачений адвокатом час на участь у судових засіданнях.

Так, 02 лютого 2021 року тривалість судового засіданні не перевищувала

10 хв., 22 лютого 2021 року - 15 хв., 23 березня 2021 року - 1 год.,

27 вересня 2021 року - 2 год.

Крім того, не є обґрунтованими витрати на підготовку та подачу заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції (вартість 2 627,50 грн), оскільки заяви ідентичні, їх підготовка фактично займала не більше 20 хв. та такі витрати не були необхідними. Також до детального опису нібито виконаних адвокатом Ремешевським Є. А. послуг включено послуги, які не були надані вказаним адвокатом у цій справі. В матеріалах справи наявний ордер та документи, що підготовлені іншим адвокатом.

Також представник зазначала, що позивач не взяв до уваги майновий стан відповідача, який має хронічні захворювання, що вимагає значних втрат на лікування.

Апеляційний суд, проаналізувавши наведений позивачем у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом послуг, а також подані документи, встановив, що розмір заявлених представником ФГ «Марія-Послушняк» витрат на правничу допомогу у сумі 55 177,50 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати неспіврозмірні із виконаною роботою у суді першої інстанції.

Ураховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин цієї справи, врахувавши клопотання представника

ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що витрати

ФГ «Марія-Послушняк» на професійну правничу допомогу, які пов`язані

з розглядом цієї справи у суді першої інстанції, підлягають задоволенню частково у сумі 5 000,00 грн, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ФГ «Марія-Послушняк».

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не навів мотивів визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу

у розмірі саме 5 000,00 грн, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції проаналізував наведений позивачем у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом послуг, а також подані документи, врахував заперечення відповідача про те, що такі витрати не відповідають дійсності

і витраченому адвокатом часу на участь у судових засіданнях, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, скористався своїм правом, передбаченим частиною четвертої статті 137 ЦПК України, та зменшив витрати на правничу допомогу.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Фермерського господарства «Марія-Послушняк» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Порошина Наталія Гафурівна, залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області

від 28 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець