Справа № 539/2817/23
Провадження № 2/539/690/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участі секретаря Бобир Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лубенської міської об`єднаної територіальної громади в особі Лубенської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Лубенської міської об`єднаної територіальної громади в особі Лубенської міської ради, в якій просив визнати за ним за набувальною давністю право власності на комплекс будівель та споруд №1 приміщення №1, що розташовані за межами населеного пункту, на території Лубенської територіальної громади Лубенського району Полтавської області (колишня Окіпська сільська рада).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у жовтні 2010 року ТОВ «Яромир-Агро» на підставі усної домовленості передано у його володіння нерухоме майно, а саме комплекс будівель та споруд №1 приміщення №1, що розташовані за межами населеного пункту, на території Лубенської територіальної громади Лубенського району Полтавської області (колишня Окіпська сільська рада), - залишки корівника. 10.10.2014 ним було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого йому передали залишки корівника №1 в с.Окіп Лубенського району Полтавської області. Після укладення цього договору він продовжив використовувати зазначене майно, виконувати поточний ремонт та покращення приміщення задля можливості його належної експлуатації. 24.03.2016 він розробив технічний паспорт на відповідну нежитлову будівлю. 13.09.2016 виконавчим комітетом Окіпської сільської ради Лубенського району Полтавської області прийнято рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна комплексу будівель та споруд №1. 10.06.2021 Лубенською міською радою прийнято рішення про передачу у його власність земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:0012. 25.06.2021 він зареєстрував право власності на цю земельну ділянку. 02.03.2023 ним повторно розроблено технічний паспорт на зазначене нерухоме майно, а 03.05.2023 отримано довідку про відсутність державної реєстрації права власності на це майно. Тобто з жовтня 2010 року він добросовісно, відкрито, безперервно користується комплексом будівель та споруд №1 приміщення №1, що розташовані за межами населеного пункту, на території Лубенської територіальної громади Лубенського району Полтавської області (колишня Окіпська сільська рада). Протягом усього строку володіння майном здійснює догляд за ним, виконує поточні ремонти задля збереження майна, утримує його в належному стані, нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться у його власності. Оскільки він не може зареєструвати за собою право власності на нерухоме майно, яким добросовісно володіє, тому звернувся до суду за захистом своїх майнових прав.

29.06.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

27.07.2023 судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 25.09.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеному у позові. У судове засідання, призначене на 19.10.2023, не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити у його та позивача відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Також зазначив, що при розгляді спору покладається на позицію суду.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у жовтні 2010 року ТОВ «Яромир-Агро» на підставі усної домовленості передало у його володіння комплекс будівель та споруд №1 приміщення №1, що розташовані за межами населеного пункту, на території Лубенської територіальної громади Лубенського району Полтавської області, а саме залишки корівника. 10.10.2014 ним було укладено договір купівлі-продажу зазначеного об`єкту нерухомого майна. Зазначеним майном від продовжує відкрито, безперервно, добросовісно володіти по теперішній час. Тому наявні усі правові підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Згідно копії договору купівлі-продажу від 10.10.2014 ТОВ «Яромир-Агро» в особі директора ОСОБА_2 продає залишки корівника №1 в селі Окіп Лубенського району Полтавської області, який було придбано ТОВ «Яромир-агро» у 2006 році через Лубенську ОДПІ для розбори, а саме: клюшки бетонні 22 (двадцять дві) штуки, стакани ФБ - 22 (двадцять два штуки), а ОСОБА_1 купує для реставрації залишки корівника №1, що знаходиться на території колишнього МТФ в селі Окіп Лубенського району Полтавської області.

Відповідно до копії рішення Окіпської сільської ради Виконавчого комітету Лубенського району Полтавської області №13 від 13.09.2016 присвоєно поштову адресу об`єктам нерухомого майна, що знаходяться на території Окіпської сільської ради за межами населеного пункту комплекс будівель та споруд №1: до комплексу будівель та споруд входить (приміщення корівника №1).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №263769022 від 30.06.2021 земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :04:008:0012 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Відповідно до копії технічного паспорта на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами №1, приміщення №1, розташованого за межами населеного пункту Лубенської територіальної громади Лубенського району Полтавської області, виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» на замовлення ОСОБА_1 , загальна площа приміщень складає 834,9 кв.м., площа забудови 874,3 кв.м., назва будівель та споруд -корівник 1.

З довідки №658, виданої 03.05.2023 Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», вбачається, що станом на 29.12.2012 на комплекс будівель та споруд №1 приміщення №1 (корівник №1) за межами населеного пункту Лубенської територіальної громади Лубенського району Полтавської області (колишня Окіпська сільська рада) в КП «Лубенське МБТІ» право власності на нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №335398563 від 12.06.2023 відомості про право власності щодо приміщення корівника, загальною площею 834,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до акту про постійне безперервне володіння нерухомим майном від 11.05.2023, засвідченого старостою виконавчого комітету Лубенської міської ради, ОСОБА_1 фактично постійно безперервно, добросовісно та відкрито володіє й користується нерухомим майном, а саме комплексом будівель та споруд №1 приміщення №1 за межами населеного пункту, що розташовані за адресою: Полтавська область, Лубенський район, Лубенська територіальна громада (колишня Окіпська сільська рада) загальною площею 834,9 кв.м, починаючи з жовтня 2010 року і станом на дату підписання акту. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище тобто передбачених чинним законодавством умов у їх сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що після фактичної передачі ТОВ «Яромир-Агро» йому у володіння у жовтні 2010 року та укладення 10.10.2014 договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна по теперішній час він продовжує відкрито, безперервно, добросовісно володіти ним.

Судом встановлено, що позивачу на час заволодіння вказаним нерухомим майном було відомо про те, що його власником було ТОВ «Яромир-Агро». Позивач заволодів цим нерухомим майном за волею власника, згодом досягнувши з ним домовленості про його купівлю, але не оформивши у встановленому законом порядку договору купівлі-продажу нерухомого майна. Тобто позивач володіє зазначеним майном на підставі певного юридичного титулу, що унеможливлює в даному випадку застосування набувальної давності як способу набуття права власності на майно. Сама по собі відкритість і безперервність користування позивачем майном не є достатньою підставою для набуття останнім права власності на це нерухоме майно за правилами статті 344 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено підстави для стягнення судового збору з відповідачів на користь позивача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Лубенської міської об`єднаної територіальної громади в особі Лубенської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27.10.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Лубенська міська об`єднана територіальна громада в особі Лубенської міської ради, , місцезнаходження: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 33.

Суддя О.Л. Овчаренко