Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р.

м. Київ

справа № 755/5634/18

провадження № 2/755/1587/23

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алексашина Юлія Борисівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петутіна Юлія Олександрівна, ОСОБА_5 про визнання заповіту, довіреностей, договору дарування квартири та договорів купівлі-продажу квартири недійсними,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого, з урахуванням внесених змін (Том 3 а.с. 142-147) просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б. від 13.07.2017 року, зареєстрований за реєстровим № 593; визнати недійсною довіреність від 13.07.2017 року, видану ОСОБА_4 на розпорядження всім нерухомим майном, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б., реєстровий № 592; визнати недійсною довіреність від 17.07.2017 року, видану ОСОБА_4 на дарування кв. АДРЕСА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б.. реєстровий № 596; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 18.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б., реєстровий № 608; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 18.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б., реєстровий № 610; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 18.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петутіною Ю.О., реєстровий № 423.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що позивач є сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 з причин онкологічного захворювання. На початку липня 2017 року ОСОБА_6 була госпіталізована до лікарні з ускладненнями, перебувала на лікуванні і померла в лікарні. Відповідач ОСОБА_2 є тіткою позивача. В момент загострення хвороби матері позивача відповідач почала приділяти їй увагу, не сповістила позивачу та приховала від нього інформацію про погіршення стану ОСОБА_6 , її госпіталізацію в лікарню та смерть. При цьому в період загострення хвороби ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_2 вчиняла всі можливі дії щодо відчуження нерухомого майна матері позивача на свою користь. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 21.02.2018 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом і за законом, вказуючи на те, що заявлене позивачем майно не зареєстровано за померлою на праві власності на момент смерті. Крім того, позивачу стало відомо, що 13.07.2017 року за реєстровим № 593 було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6 , яким остання заповіла ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , а спадкоємцем за заповітом іншого майна є відповідач ОСОБА_2 . Однак згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належні ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_3 зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 , а квартира АДРЕСА_2 - за відповідачем ОСОБА_7 родичкою відповідача. На запити нотаріуса до банківських установ заощаджень на ім`я ОСОБА_6 не встановлено. Позивач вважає, що під час вчинення правочинів щодо спірного майна ОСОБА_6 не розуміла своїх дій, перебувала під впливом онкоінтоксикації та дії лікарських препаратів, перебувала під тиском та психологічним впливом відповідачів, які цинічно позбавили позивача від можливості опікуватися матір`ю та попрощатися з нею, прийняти участь у проведенні в останню путь. Таким чином, позивач вважає, що оспорювані правочини вчинено його матір`ю ОСОБА_6 в час, коли вона не була здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними, тому розпорядження майном не відповідало волевиявленню ОСОБА_6 , що є підставою визнання оспорюваних правочинів та довіреностей недійсними.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі, у подальшому постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року накладено арешт на майно та оголосити заборону на його відчуження, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_2 ; квартиру АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 . (Том 2 а.с. 122)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року підготовче засідання у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті вимог. (Том 4 а.с. 19-20)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року позов залишено без розгляду, у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання. (Том 4 а.с. 66-69)

Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. (Том 4 а.с. 116-119)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі, оплату експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (Том 5 а.с. 116-118)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року поновлено провадження у справі, у зв`язку із повернення матеріалів справи експертом з підстав неоплати позивачем ОСОБА_1 експертизи. (Том 5, а.с. 128)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року по справі повторно призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі, оплату експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (Том 5 а.с. 149-151)

18.10.2023 року ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» справу повернуто на адресу суду, у зв`язку із виконанням ухвали суду від 19 січня 2023 року та складенням висновку експерта від 13.09.2023 року № 958.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 19 жовтня 2023 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи, відновлено провадження у справі та змінено подальший порядок розгляду справи. (Том 5 а.с. 186-187)

Сторонами та іншими учасниками справи не надано суду заперечень проти встановленого порядку розгляду справи.

Відповідачем ОСОБА_2 надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечила проти позову в повному обсязі, вказуючи на необґрунтованість та безпідставність позову, додатково зауважила, що вона є троюрідною сестрою померлої ОСОБА_6 , яка в липні 2017 року була госпіталізована внаслідок інсульту до Київської міської клінічної лікарні № 3, після невиліковної хвороби була виписана та за власним бажанням переведена до хоспісу клінічної лікарні № 2, де померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2007 року позивач, будучи сином ОСОБА_6 , протягом 10 років з нею не спілкувався, не доглядав, не навідувався. Весь цей час ОСОБА_6 спілкувалась з відповідачем ОСОБА_2 та її родиною, яка намагалась зв`язатись із позивачем, однак останній не відповідав на дзвінки. Під час складання оспорюваних правочинів ОСОБА_6 перебувала у здоровому розумі, розуміла значення своїх дій та могла керувати ними, не перебувала під тиском інших осіб. (Том 2 а.с. 37-41)

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, а треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алексашина Ю.Б., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петутіна Ю.О., ОСОБА_5 - правом подачі письмових заяв по суті позову не скористались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським бюро ЗАГС м. Києва від 22.01.1971 року народження, актовий запис № 181 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 28.11.2017 року. (Том 1 а.с. 14, 15)

За даними Інформаційних довідок, складених КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.12.2017 року, 02.01.2018 року ОСОБА_6 на праві власності належало наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_2 . (Том 1 а.с. 97, 99, 101)

13.07.2017 року ОСОБА_6 видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 на розпорядження всім належним довірителю нерухомим майном, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б., реєстровий № 592. (Том 1 а.с. 142)

13.07.2017 року ОСОБА_6 складено заповіт, зареєстровано за № 593, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б, яким ОСОБА_6 на випадок своєї смерті квартиру АДРЕСА_1 заповіла своєму сину ОСОБА_1 , все інше майно, яке належне їй на праві власності, заповіла ОСОБА_2 (Том 1 а.с. 121)

17.07.2017 року ОСОБА_6 видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 на дарування кв. АДРЕСА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б.. реєстровий № 596. (Том 1 а.с. 197)

18.07.2017 року на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б., реєстровий № 608, ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_4 , подаровано ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . (Том 1 а.с. 53, 192)

18.07.2017 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б., реєстровий № 610, квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_4 , відчужено на користь ОСОБА_7 (Том 1 а.с. 54, 171)

18.07.2017 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петутіною Ю.О., реєстровий № 423, квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_4 , відчужено на користь ОСОБА_2 (Том 1 а.с. 55, 137-138)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у віці 70 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.11.2017 року, актовий запис № 1297. (Том 1 а.с. 43)

21.02.2018 року постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Г.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_2 , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно. (Том 1 а.с. 48-49)

Згідно листа Київської міської клінічної лікарні № 3 від 21.05.2018 року № 943, ОСОБА_6 , 1947 року народження, знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні № 2 з 11.07.2017 року по 26.07.2017 року з діагнозом дисциркуляторна енцефелопатія ІІ-ІІІ ст. та тлі гіпертонічної хвороби ІІІ ст. церебрального атеросклерозу. Під час лікування хвора не отримувала лікарські засоби, що включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прикурсорів. 26.07.2017 року ОСОБА_6 була переведена до київської міської клінічної лікарні № 2. (Том 1 а.с. 245-246)

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 958 від 13.09.2023 року, складеного експертами ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 17.10.2023 року № 04-05/2132, на момент підписання заповіту від 13.07.2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявляла ознаки: Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: F 06.8 ) і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними; на момент підписання довіреності від 13.07.2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявляла ознаки: Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: F 06.8 ) і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними;на момент підписання довіреності від 17.07.2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявляла ознаки: Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: F 06.8 ) і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. (Том 5 а.с. 172-183)

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину,яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства ( ст. З Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За своїм змістом довіреність є одностороннім правочином, вольовою дією однієї особи.

Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов?язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов?язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 Цивільного кодексу України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно із положеннями статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини другої статті 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. Вчиненням правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до частини першої статті 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18, постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 320/553/16.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами цивільного законодавства, суд не убачає підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, - оскільки в проведеній посмертній судово-психіатричній експертизі зроблено категоричний висновок про те, що на момент підписання оспорюваних правочинів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що саме по собі не є підставою визнання вчинених нею правочинів недійсними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

В основу проведення посмертної судово-психіатричної експертизи № 958 від 13.09.2023 року, крім медичних документів, які містять відомості щодо обставин перебування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,на лікуванні, комісія враховувала матеріали даної цивільної справи, пояснення позивача ОСОБА_1 , показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були допитані в судовому засіданні та які зазначали про адекватний стан спадкодавця.

Додаткових матеріалів експерти не зажадали від учасників справи та суду.

Отже, обставини, з якими закон пов`язує застосування частини першої статті 225 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочинів недійсними може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алексашина Юлія Борисівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петутіна Юлія Олександрівна, ОСОБА_5 про визнання заповіту, довіреностей, договору дарування квартири та договорів купівлі-продажу квартири недійсними, є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 1, 4, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 202, 203, 215, 225, 244, 638, 655, 717, 1233, 1257 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алексашина Юлія Борисівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петутіна Юлія Олександрівна, ОСОБА_5 про визнання заповіту, довіреностей, договору дарування квартири та договорів купівлі-продажу квартири недійсними- відмовити.

Скасувати арешт та заборону на його відчуження, накладений ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_2 ; квартиру АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 08 листопада 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган