2/465/1435/23
УХВАЛА

іменем України

"31" жовтня 2023 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Титикайло І.Ю.

розглянувши у черговому відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

На розгляді Франківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

За результатами судового розгляду справи, Франківським районним судом м. Львова ухвалено заочне рішення від 10 лютого 2022 року про задоволення позовних вимог, шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Підстави такого рішення викладені в мотивувальній частині рішення суду від 10 лютого 2022 року у цивільній справі № 465/6933/20.

Відповідачка не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, через свого представника - адвоката Михалевського Ю.Р. , оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 березня 2022 року відмовлено у прийнятті до провадження апеляційної скарги. Підстава відмови заочне рішення не переглядалося судом, що його ухвалив.

19 квітня 2022 року адвокат Михалевський Ю.Р. подав заяву про перегляд заочного рішення, яка прийнята судом до провадження. Підстави такого рішення викладені в ухвалі суду від 20 квітня 2022 року.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.06.2022р. заяву про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року у цивільній справі № 465/6933/20 задоволено, рішення скасовано та призначено судове засідання з розгляду справи з викликом сторін. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2022р. в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Галушки В.В. про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. від розгляду цивільної справи №465/6333/20 відмовлено. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.08.2022р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду, стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп. та витрати за здійснення перекладу документів в розмірі 2 450 (дві тисячі чотириста п"ятдесят) гривень 00 коп.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галушки Василя Васильовича задоволено частково, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02.08.2022р. скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.12.2022 року, дану справу передано судді Кузю В.Я.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.01.2023р. прийнято до свого провадження цивільну справу №465/6933/20 та призначено у справі судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.04.2023р. матеріали цивільної справи №465/6933/20 скеровано до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвалою Верховного суду від 11.05.2023р. підсудність цивільної справи визначено за Франківським районним судом м. Львова.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

22.05.2023р. матеріали цивільної справи повернуто до Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2023р. у справі призначено судове засідання.

В перерві між судовими засіданнями представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Михалевським Ю.Р. подано клопотання про долучення доказів, зокрема Абсолютного рішення Сімейного Суду в м. Бері Сент Едмунде від 04.07.2023р. з апостилем та нотаріально посвідченим перекладом, а також клопотання про закриття провадження у справі на підстаі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Клопотання про закриття провадження мотивоване тим, що у відповідності до Абсолютного рішення Сімейного Суду в м. Бері Сент Едмунде від 04.07.2023р. засвідчується, що зазначене рішення було остаточним і абсолютним, і що вказаний шлюб таким чином розірвано.

В черговому судовому засіданні представник відповідачки підтримав клопотання про закриття провадження у справі у зв"язку з тим, що вже є легітимне рішення суду про розірвання шлюбу.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив щодо закриття провадження у справі, вважає що рішення про розірвання шлюбу не має законної сили на території України. На уточнюючі запитання головуючого зазначив, що позивачу відомо про рішення Сімейного Суду в м. Бері Сент Едмунде від 04.07.2023р., яке він не оскаржував.

Дослідивши матерілаи цивільної справи, заслухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

П.2 ч.2 цієї статті зазначає, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно змісту ст.77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В обгрунтування клопотання про закриття провадження у справі стороною відповідача долучено Абсолютне рішення Сімейного Суду в м. Бері Сент Едмунде від 04.07.2023р. з апостилем та нотаріально посвідченим перекладом, відповідно до якого шлюб, укладений 3 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у Франківському районному у місті Львові Відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, розірвано.

Суд враховує те, що в судовому засіданні представник позивача підтвердив навність такого рішення і те, що позивачу ОСОБА_5 відомо про нього, сторона позивача дане рішення у Великій Британії не оскаржувала.

В матеріалах справи (т.1 а.с.249) міститься засвідчений переклад відповіді ОСОБА_6 на заяву про розлучення, адресовану Службі судів і трибуналів її Величності від 03 листопада 2021 року, у якій відповідач висловлюючи побажання щодо подальшого розгляду справи надав згоду на подальший розгляд справи про розлучення (він не має наміру оскаржувати заяву), однак не приймає звинувачення, зазначені в заяві. Відповідач згоден на юрисдикцію (юридичні повноваження) судів Англії та Уельсу у винесенні рішення про розірвання шлюбу.

Дані обставини в сукупності свідчать про те, що позивачу у справі ОСОБА_5 достеменно було відомо про наявність спору про розірвання шлюбу в суді Великої Британії, заперечень щодо розгляду він не мав. Крім цього, стороною позивача не долучено будь - яких документів, які б свідчили про те, що рішення суду від 04.07.2023р. оскаржене з підстав його невизнання.

Відтак, суд вважає встановленим, що Абсолютне рішення Сімейного Суду в м. Бері Сент Едмунде від 04.07.2023р. з апостилем та нотаріально посвідченим перекладом, про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідає критеріям належності, достовірності та достатності доказів у справі.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Між Україною та Великою Британією немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у цивільних і сімейних справах.

В свою чергу, спеціальним законом, який встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, є Закон України «Про міжнародне приватне право».

П.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об"єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт,який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Згідно з ч. 1 ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч.2 ст.462 ЦПК України вважається, що принцип взаємності існує, якщо тільки не доведено інше. Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись в України, якщо тільки не має доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про міжнародне приватне право", суд інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України. Якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно зі статтею 1 Гаазької конвенції, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та вступила в силу в Україні в 2003 році", ця конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, зокрема, документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, суд доходить висновку, що наявні визначені ст.255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі, оскільки стороною відповідача доведено факт існування остаточного рішення суду про розірвання щлюбу між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення, повторно розривати один і той же шлюб між сторонами по справі немає правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. П.1 ч.3 цієї статті вказує на те, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору;

- значення справи для сторін;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження витрат відповідачки на правову професійну допомогу, до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 07 грудня 2020 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акти виконаних робіт, детальні описи виконаних робіт, які вже неодноразово досліджувалися судом, відповідно до яких вартість надання юридичних послуг складає 23 500 (двадцять три тисячі п"ятсот) гривень 00 коп.

З урахуванням заявлених вимог, суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати за правову допомогу з розгляду цивільної справи у сумі 23 500 (двадцять три тисячі п"ятсот) гривень 00 коп.

При цьому, суд враховує, що стороною відповідача не подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, та документи, які б спростовували заявлений розмір витрат на правову допомогу.

В матеріалах справи міститься квитанція, відповідно до якої вартість перекладу документів, долучених відповідачкою до матеріалів справи в підтвердження своєї позиції, складає 2 450 (дві тисячі чотириста п"ятдесят) гривень 00 коп.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3,8,19,40,55, 129-1, 146 Конституції України; статями 3, 24 Сімейного Кодексу України; статтями 2, 4 -5, 12, 81,255 258, 259, 260 ЦПК України; ч. 1 ст. 6 Конвенції « Про захист прав людини і основоположних свобод» суд, -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у цивільній справі № 465/6953/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) витрати за здійснення перекладу документів в розмірі 2 450 (дві тисячі чотириста п"ятдесят) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного її тексту до Львівського апеляційного суду.

Повний текст складено 06 листопада 2023 р.

Суддя В. Кузь