Справа № 346/3841/21
Провадження № 22-ц/4808/169/23
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 про визнання права власності та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності, за апеляційною скаргою Житомирської митниці на ухвалу Снятинського районного суду, постановлену головуючим суддею Собком В.М. 25 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 про визнання права власності та просив визнати за ним право приватної власності на грошові кошти в сумі: 58100,00 доларів США та 162500,00 рублів російської федерації, які були вилучені 01.03.2019 працівниками Житомирської митниці ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил.

У серпні 2022 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на вищевказані грошові кошти.

Ухвалою Снятинського районного суду від 25 жовтня 2022 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на таких умовах: ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Микитюка Р.В. визнав відсутність матеріальних претензій в рамках справи №346/3841/21 до відповідача у справі ОСОБА_4 , у зв`язку із чим подали до суду заяву про залишення відповідних позовних вимог у справі без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України;

ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Микитюка Р.В., як позивач за позовом у справі №346/3841/21, відмовився повністю від позовних вимог у справі №346/3841/21, та як визнає позов ОСОБА_3 про право власності за нею на кошти в сумі: 58100,00 доларів США та 162500,00 рублів російської федерації, які були вилучені 01.03.2019 працівниками Житомирської митниці ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил №0056/10100/19 від 01.03.2019 з кабіни автомобіля «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 -3/А8041А-3, що знаходився за адресою: Київська область, Поліський район, смт. Вільча, та не буде мати в майбутньому будь-яких претензій з приводу права власності на вказані грошові кошти;

ОСОБА_1 визнав відмову від позову ОСОБА_3 , а також визнав право власності за ОСОБА_3 на вказані грошові кошти та, що не буде мати в майбутньому будь-яких претензій з приводу права власності на ці грошові кошти; грошові кошти в сумі: 58100,00 доларів США та 162500,00 рублів російської федерації, які були вилучені 01.03.2019 працівниками Житомирської митниці ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил №0056/10100/19 від 01.03.2019 належать на праві власності ОСОБА_3 . Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Житомирська митниця подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність оскаржуваної ухвали та вважає, що прийняте судове рішення впливає на права та обов`язки митниці, оскільки є підставою для повернення вилучених коштів, встановленому судом власнику грошей. Зазначає, що 01.03.2019 о 01 год. 15 хв. при проведенні переогляду транспортного засобу MAN під керуванням ОСОБА_4 в кабіні водія було виявлено 58100 доларів США та 162500,00 рублів російської федерації, які були приховані при проведенні митного контролю. Постановою Богунського районного суду м. Житомир від 06.04.2020 провадження у справі №295/9654/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 закрито. Товар, а саме валютні цінності вирішено повернути власнику. Зауважує, що саме з приводу повернення вказаних вище грошових коштів ОСОБА_3 звернулася до Житомирської митниці та надала оскаржувану ухвалу. Апелянт вказує, що митниця, як заінтересована особа, до розгляду справи судом залучена не була, хоча саме митним органом не визнається право власності особи на вилучені кошти. Зазначає, що спірні кошти Житомирською митницею в 2019 році були поміщені до банку та до даного часу знаходяться на зберіганні. На думку апелянта, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх інтересів, проте суд вирішив справу по суті шляхом укладення мирової угоди між особами, які вказаними коштами не володіють і не володіли на час розгляду справи про порушення митних правил. Вказує, що в даному випадку мова йде про захист права власності, яке не визнається митним органом і яке може бути захищеним за участю саме митного органу.

Просить залучити Житомирську митницю до участі у справі в якості відповідача, скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира за місцезнаходженням Житомирської митниці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 послалася на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали. Зазначає, що Житомирська митниця не має будь-яких прав на грошові кошти, які є предметом позову у даній справі. Так, постановою Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2020 вирішено повернути вилучені грошові кошти власнику. Тобто вказаним рішенням встановлено, що вилучені кошти не належать митниці. На думку ОСОБА_3 , доводи апелянта зводяться до бажання повторного перегляду вже вирішеної судової справи. Також вважає, що сторонами обрано належні способи захисту своїх прав. Так, предметом спору у даній справі є визнання права власності на грошові кошти, оскільки втрачено первинний документ квитанції про здійснення валютно-обмінних операцій, які б засвідчили право власності ОСОБА_3 на відповідні грошові кошти. Зауважує, що Житомирська митниця не зазначає яким чином мирова угода може вплинути на її права, оскільки заявник не висуває будь-яких самостійних вимог на предмет спору та не оспорює право власності ОСОБА_3 . Крім того, з посиланням на ч.1 ст. 42, ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України вважає, що виключно позивач або третя особа із самостійними вимогами на предмет спору має право визначити особу відповідача у справі, а суд позбавлений процесуальної можливості залучення іншого відповідача із власної ініціативи. А тому вважає, що клопотання Житомирської митниці про залучення її до участі у справі в якості відповідача не підлягає задоволенню. Просить оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 також подав відзив, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечив з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали. Доводи ОСОБА_1 ідентичні аргументам, викладеним у відзиві ОСОБА_3 , тому додаткового зазначення не потребують.

ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.

Представник Житомирської митниці подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник апелянта перебуває у відпустці. Колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, так як перебування у відпустці представника апелянта, завчасно повідомленого про дату та час судового засідання, не є підставою для відкладення судового засідання, оскільки апелянт не був позбавлений можливості залучити до участі у справі іншого представника. Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, який міститься в постанові від 10 січня 2023 року (справа № 753/17628/19).

В засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3 , відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не з`явилися з невідомих причин. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності сторін.

В засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив, оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, а тому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Додатково зазначив, що ухвала про прийняття мирової угоди ніяким чином не утискає права і законні інтереси Житомирської митниці. На його думку, митниця очікує спливу трирічного терміну позовної давності для того, щоб не повертати неправомірно вилучені кошти.

Вислухавши суддю-доповідача, представника третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржене особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 12 січня 2022 року у справі № 761/41876/18 (провадження № 61-16835св21).

Отже, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року (справа № 591/1506/14-ц).

Якщо у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, апеляційний суд встановить, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року, заява № 19164/04).

Відповідно до ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з положеннями ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи необмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив того, що мирова угода на зазначених умовах не суперечить закону, не порушує прав, свобод та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у кабіні водія автомобіля «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 -3/А8041А-3, ОСОБА_4 , знаходилися кошти в сумі: 58100,00 доларів США та 162500,00 рублів російської федерації, які були передані ОСОБА_3 ОСОБА_1 для передачі ОСОБА_3 . Після перетину 28.02.2019 вантажним автомобілем «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 -3/А8041А-3 під керуванням ОСОБА_4 митного кордону України із Республікою Білорусь в пункті пропуску «Вільча» 01.03.2019 при переогляді автомобіля, що знаходився на території смт. Вільча Поліського р-ну Київської обл. поза межами ВМО «Вільча» митного поста «Північний» Житомирської митниці ДФС, із кабіни водія було вилучено кошти в сумі: 58100,00 доларів США та 162500,00 Рублів Російської Федерації та на ОСОБА_4 складено протокол про порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 Митного кодексу України.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2020, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 26.05.2022 провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 події і складу адміністративного правопорушення, а грошові кошти в сумі: 58100,00 доларів США та 162500,00 рублів російської федерації вирішено повернути власнику.

З матеріалів справи вбачається, що представники Київської митниці та ОСОБА_4 зверталися із заявами про роз`яснення вищевказаної постанови Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2020 щодо необхідності з`ясувати особу, якій слід повернути вилучені валютні цінності. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 21.07.2020 у задоволенні заяв відмовлено.

Також судом першої інстанції встановлено, що право власності на зазначені грошові кошти в сумі: 58100,00 доларів США та 162500,00 рублів російської федерації за ОСОБА_3 набуто на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів: продажу ОСОБА_3 земельних ділянок на підставі довіреності, виданої на нього ОСОБА_3 та отримання доходів від господарської діяльності і страхових доходів.

Зважаючи на вказане, апеляційний суд приходить до переконання, що у апелянта Житомирської митниці відсутнє порушене суб`єктивне право чи майновий інтерес, оскільки за результатом розгляду спору не вирішено питання про права та обов`язки апелянта.

Крім того, доводи апеляційної скарги Житомирської митниці, що вона не визнає право власності ОСОБА_3 на відповідні грошові кошти, не обґрунтовано відповідними доказами, як і не обґрунтовано яким чином оскаржуване судове рішення порушує права апелянта.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвалою Снятинського районного суду від 25 жовтня 2022 року питання про права та законні інтереси Житомирської митниці не вирішувалось, оскільки укладення мирової угоди між сторонами, які є власниками спірного майна (вилучених грошових коштів) не впливає на право Житомирської митниці, якою вказані кошти тільки передані на зберігання в банку.

Відповідно до частин 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, апелянт як суб`єкт звернення до суду, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з ненаданням доказів в обгрунтування порушення його прав за результатом розгляду спору. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №522/3541/15 (провадження №61-31599св19) дійшов правового висновку про те, що «згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аналіз змісту частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки, якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» означає те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що безпосередньо апелянтом надано інформацію про те, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2020 вирішено вилучені грошові кошти повернути власнику. Крім того, апелянт звертався до місцевого суду з вимогу роз`яснити, якій саме особі слід повернути кошти, при цьому не заявлялось вимоги щодо неналежності вищевказаних грошових коштів.

Враховуючи вказане, колегія суддів констатує, що Житомирською митницею не доведено, що затверджена судом мирова угода завдає шкоди, яка виражається у несприятливих для апелянта наслідках. Тому не залучення Житомирської митниці до участі у справі не порушує право на доступ до суду. У зв`язку з цим апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди в даній справі, не вирішив питання про права та обов`язки апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на вищенаведене, провадження за апеляційною скаргою відповідно до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 369, 374, 379 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житомирської митниці на ухвалу Снятинського районного суду від 25 жовтня 2022 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Повний текст ухвали складено 23 січня 2023 року.