Справа № 366/3210/23
Провадження № 2-О/366/58/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року смт Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі судді Корчкова А.А., за участю секретаря судового засідання Іванової Л.В., розглянувши у порядку окремого провадження цивільну справу за заяв ою ОСОБА_1 , подану представником, адвокатом Булавою Русланом Григоровичем, заінтересована особа: Іванківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Булаву Р. Г., звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Докучаєвськ, Донецької області, Україна. Причина смерті - гостра серцева недостатність.

В обґрунтування заяви заявниця посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Докучаєвськ, Донецької області, Україна, померла її мати, ОСОБА_2 , факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті, виданими на тимчасово окупованій території. Встановлення факту смерті та її реєстрація у встановленому чинним законодавством України порядку необхідно для подальшої реалізації заявницею свого права як спадкоємця, тому просить суд встановити такий факт та допустити негайне виконання рішення у цій справі.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, судове засідання призначено на 01.11.2023 року про що повідомлено сторони.

Заявниця та її представник у судове засідання не з`явились, представник подав до суду заяву про розгляд справи їх без участі, вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені вчасно, належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, шо мають юридичне значення.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України.

Частиною 1 статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Заявниця у своїй заяві просить встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України, її матері, ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Докучаєвськ, Донецької області, Україна.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, письмових доказів.

У судовому засіданні із долученої до заяви копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Пролетарським р/в РАЦС м. Донецька 25.08.1978 року встановлено, що матір`ю ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 - є ОСОБА_2 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 08.05.2023 року відділом РАЦС Докучаєвського районного управління юстиції донецької народної республіки, вбачається, що ОСОБА_2 , 1940 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Докучаєвськ донецька народна республіка. Відповідно до довідки про причину смерті від 08.05.2023 року №106, складеної російською мовою, причиною смерті ОСОБА_2 , 1940 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є гостра серцева недостатність.

З інформації, зазначеної заявником у заяві вбачається, що свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті ОСОБА_2 видані на тимчасово окупованій території, які не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Відповідно до адміністративно-територіального устрою України, Докучамєвськ місто в Кальміуському районі Донецької області.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», вся територія Кальміуського району Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 07.04.2014 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частинами 1-3 статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Згідно з частиною четвертою статті 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до п.1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі-лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25жовтня 2006 року за№1150/13024 (далі-фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно зі статтями 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації певних прав людини як спадкоємця.

Судом при наданні оцінки зазначеного документа як доказу приймається до уваги, що хоча такий документ не є юридично дійсним, але він може підтверджувати, що певна установа, яка не діє у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території, зареєструвала факт смерті певної особи. Європейський суд з прав людини, наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), зазначає, що "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вищезазначені документи, що видані російським медичним закладом та російським органом реєстрації актів цивільного стану, дають підстави для висновку, що такі документи відповідно до діючого законодавства України є недійсними і не створюють жодних юридичних наслідків, однак зазначені у них відомості об`єктивно й достовірно підтверджують факт смерті ОСОБА_2 саме на тимчасово окупованій території України.

Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми, враховуючи, що надані заявницею документи на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України є належними та достатніми, оскільки реєстрація смерті в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась та враховуючи відсутність можливості в інший спосіб зареєструвати даний факт, а встановлення факту смерті не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про задоволення зазначеної заяви.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть встановленого законодавством України зразка, для реалізації заявницею свого права як спадкоємця в подальшому.

Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 293-294, 317, 319, 354, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником, адвокатом Булавою Русланом Григоровичем, заінтересована особа: Іванківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Докучаєвськ, Донецька область, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий Пролетарським РВ ДМУ УМВС України у Донецькій області від 10.10.2004 року;

Представник заявника: адвокат Булава Руслан Григорович, адреса: вул. Якуба Коласа, 23, прим.110);

Заінтересована особа: Іванківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: 07201, Київська область, Вишгородський район, смт Іванків, вул. І. Проскури, 26, .

Суддя Анатолій КОРЧКОВ