Номер провадження: 22-ц/813/5796/23
Справа № 947/8303/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
06.11.2023 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.
з участю секретаря судового засідання Долгової В.І.
учасники справи:
відповідач - Акціонерне товариство Альфа-банк, яке змінило найменування на «Сенс Банк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,
на рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2023 року,
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-банк про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфабанк», в обґрунтування якого зазначив, що між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 16.06.2007 року укладено іпотечний договір № 1259. Предметом вказаного договору іпотеки була квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
На час укладення договору іпотеки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, тому на вказану квартиру поширювався режим спільної сумісної власності подружжя.
25.04.2019 року Акціонерним товариством Укрсоцбанк (правонаступник якого є - АТ Альфа-банк) здійснена реєстрація речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому через злиття АТ Укрсоцбанк із АТ Альфа-банк, 04.12.2019 року проведено державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру на користь АТ Альфа-банк, як правонаступника АТ Укрсоцбанк.
Позивач вважає, що зазначені реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснені з істотним порушенням чинного законодавства України та по своїй суті є незаконними, оскільки здійснені в період дії мораторію на стягнення майна наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті. Також позивачем не здійснено письмове повідомлення іпотекодавцю про будь-яке порушення зобов`язань.
Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав від 25.04.2019 року на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-банк". Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав від 04.12.2019 року на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ "Альфа-банк", як похідну вимогу під основної. Скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію речових прав від 25.04.2019 року на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-банк". Скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію речових прав від 04.12.2019 року на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ "Альфа-банк".
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 16.02.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-банк" про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, відмовив.
Суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази належності спірної квартири на праві власності позивачу, перебування його у шлюбі з ОСОБА_3 , також не надано доказів щодо наявності правовідносин між ним та АТ «Укрсоцбанк» (кредитного договору, іпотечного договору, тощо) з приводу спірної квартири, що перешкоджає суду встановити, які саме права захищає позивач, звертаючись до суду з даним позовом.
Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач визначив у якості відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк», хоча у п. 4 позовних вимог позивачем вимогу пред`явлено до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», який не залучений до справи в якості відповідача, а суд самостійно позбавлений права залучення співвідповідача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-банк про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що суд дійшов передчасного висновку про відсутність спору між сторонами щодо недоведеності існування правовідносин між відповідачем та ОСОБА_3 . Оскільки вказані питання були предметом розгляду в інших судових справах № 947/8308/22 та № 947/4254/20 та під час апеляційного перегляду вказаної справи.
Щодо не залучення відповідача зазначив, що на час звернення до суду з позовом АТ «Укрсоцбанк», як юридична особа не зареєстровано. На час постановлення оскаржуваного рішення АТ «Альфа Банк» лише змінило назву на АТ «Сенс Банк», зазначене не тягне обов`язку зміни відповідача.
Також судом першої інстанції не звернуто увагу на преюдиційний характер наданих до позовної заяви доказів та те, що під час розгляду справи № 420/8655/20 Одеським окружним адміністративним судом встановлена відсутність у державного реєстратора оскаржуваних рішень.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви щодо не направлення письмових вимог. Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що на час здійснення реєстрації діяв мараторій на примусове стягнення.
(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 11.05.2023 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 вирішила достроково закінчити відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з закінченням відрядження судді Бездрапко В.О.
Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились.
Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, повістку отримав 09.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Представник позивача, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Акціонерне товариство Альфа-банк, яке змінило найменування на «Сенс Банк» повістку отримало 10.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 06.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача задовольнив та долучив до матеріалів цивільної справи довідку про місце реєстрації ОСОБА_3 , копію інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , копію кредитного договору № 2007/686-Ф03.7/185 від 16.06.2007 року, копію іпотечного договору, посвідченого 16.06.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1259, копію договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору, з огляду на таке.
Пунктом третім статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
ОСОБА_1 обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначив, що його права порушено у зв`язку з тим, що на час укладення іпотечного договору предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, тому на майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, крім того, він зареєстрований у вказаній квартирі.
Долучаючи докази апеляційний суд також враховує, що в матеріалах цивільної справи відсутні належним чином завірені копія кредитного договору № 2007/686-Ф03.7/185 від 16.06.2007 року, копія іпотечного договору, посвідченого 16.06.2007 року та копія договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору, тому для перевірки доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне долучити до матеріалів справи вказані докази.
Разом з тим, апеляційний суд не вбачає у цьому випадку порушення принципу диспозитивної, оскільки до позову позивачем долучено, зокрема копію постанови Одеського апеляційного суду у справі № 947/4354/20, під час розгляду якої судами досліджувались вказані договори і на встановлені обставини позивач посилається як на перюдиційні.
Щодо долучення до матеріалів справи інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 колегія суддів враховує, що отримання інформації з загальнодоступних державних реєстрів не є отриманням нових доказів.
Тому з метою повного та об`єктивного розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про можливість долучення до цивільної справи та дослідження довідки про місце реєстрації ОСОБА_3 , копій інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , копії кредитного договору № 2007/686-Ф03.7/185 від 16.06.2007 року, копії іпотечного договору, посвідченого 16.06.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1259, копії договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази належності спірної квартири на праві власності ОСОБА_1 , перебування його у шлюбі з ОСОБА_3 , також не надано доказів щодо наявності правовідносин між ним та АТ «Укрсоцбанк» (кредитного договору, іпотечного договору, тощо).
Суд зазначив, що позивач визначив у якості відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк», хоча у п. 4 позовних вимог позивач ставить вимогу до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», який не залучений у справі в якості відповідача, а суд самостійно позбавлений права залучення співвідповідача, так як вказане право належить лише позивачеві.
На теперішній час Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», тому відповідачем у справі є неіснуюча юридична особа. При цьому з клопотанням про заміну неналежного відповідача позивач до суду не звертався.
Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішень державного реєстратора.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 65 СК Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина перша).
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга).
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина третя).
Із матеріалів справи вбачається, що 08 червня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 362.
В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за договором кредиту № 2007/686-Ф03.7/185 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 16.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. і зареєстрований у реєстрі за № 1259, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру, загальною площею 55,49 кв. м, що знаходиться на 9 поверсі та будується за адресою: АДРЕСА_2 .
20.11.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору від 16.06.2007 року, який нотаріально посвідчено, за умовами якого внесено зміни до пункті 1.1, 1.2 статті 1 Іпотечного договору, викладено в редакції «іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 2007/686-Ф03.7/185 від 16 червня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 06 липня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, виданого на підставі договору про участь у пайовому будівництву від 08.06.2006 року, акту прийому-передачі від 10.04.2009 року, житлового будинку АДРЕСА_4 від 10.01.2006 року, акту прийому передачі квартири, право власності на яку зареєстровано в електронному реєстрі прав власності н а нерухоме майно 19.008.2009 року відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданим КП ОБТІ та РОН 19.08.2009 року, за № 23622858, реєстраційний номер 27805195, за номером запису 3520, в книзі 721пр-192.
Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року АТ Укрсоцбанк припинено шляхом приєднання до АТ Альфа-банк. В п.1.2 вказаного рішення зазначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ Укрсоцбанк з 15 жовтня 2019 року виникає в АТ Альфа-банк.

Згідно частини другої статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 надавав згоду ОСОБА_3 на передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Надавши згоду на передачу нерухомого майна в іпотеку, ОСОБА_1 тим самим засвідчив свою згоду на реалізацію цього майна у разі невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору, а також на звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовий спосіб.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 641/1262/16.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( частини перша статті 575 ЦК України).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

У постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 274/4134/15-ц (провадження № 61-806св22) зазначено, що «право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя врегульовано в статті 65 СК України. Дружина, чоловік розпоряджуються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Законодавець у вказаній нормі передбачив як загальне правило так звану презумпцію згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договорів щодо спільного майна, за винятком тих, що потребують обов`язкового нотаріального посвідчення (частина третя статті 65 СК України). Права одного з подружжя, який надавав тільки згоду на відчуження чи на вчинення договору іпотеки спільного майна, але не був стороною договору, не порушуються, оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір, і є відповідачем у справі».

У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 200/13852/17 (провадження № 61-46088св18) зазначено, що «встановлено, що іпотекодавцем майна, відносно якого нотаріус вчинив виконавчий напис, є ОСОБА_3, правовідносини щодо вчиненого виконавчого напису виникли між кредитором, боржником та іпотекодавцем, які вчинений виконавчий напис не оспорювали. Позивач як дружина іпотекодавця надала згоду на передачу майна в іпотеку, що не оспорює. Звернувшись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, ОСОБА_1 посилалась на відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки сума боргу була небезспірною. Задовольняючи такі позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, також виходили із того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності суми кредитного боргу, проте не врахували, що позивач не є стороною кредитного та іпотечного договорів, а сторони за договорами - кредитор, боржник та іпотекодавець не заперечують та не оспорюють вчинення виконавчого напису нотаріуса, у тому числі й з огляду на розмір боргу. З урахуванням встановлених обставин та відсутності у позивача статусу іпотекодавця спірного майна, правових підстав вважати, що вчиненим виконавчим напису будь-яким чином порушуються права чи інтересу позивача, які підлягають судовому захисту, немає».

25.04.2019 року АТ «Укрсоцбанк» здійснена державна реєстрація речових прав на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі іпотечного застереження передбаченого іпотечним договором у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку», вказані обставини сторонами не оспорювалися.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12.04.2023 року вбачається, що 04.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. здійснена реєстрація речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ Альфа-банк, підстава передавальний акт б/н, виданий 11.10.2019 року, видавник: АТ Альфа-банк та АТ «Укрсоцбанк»

Як зазначалося вище, боржником за договором кредиту № 2007/686-Ф03.7/185 від 16.06.2007 року є ОСОБА_3 , яка уклала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір іпотеки від 16.06.2007 року в якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за договором кредиту, передавши в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Викладені вище обставини свідчать про те, що позивач не є стороною ні договору кредиту № 2007/686-Ф03.7/185 від 16.06.2007 року, ні іпотечного договору від 16.06.2007 року.

Звертаючись до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав від 25.04.2019 року та від 04.12.2019 року на нерухоме майно (квартиру), позивач посилався на те, що державна реєстрація речових прав здійснена в період дії мораторію на стягнення майна наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті, та за відсутності письмового повідомлення іпотекодавця про будь-яке порушення зобов`язань.

Однак відсутні підстави вважати, що вчиненням реєстраційних дій порушуються права чи інтереси позивача, який не є стороною ні договору кредиту № 2007/686-Ф03.7/185 від 16.06.2007 року, ні іпотечного договору від 16.06.2007 року (боржником або іпотекодавцем), оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір іпотеки, який і є учасником спірних правовідносин.

Висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 523/1585/17 (провадження № 61-9826св21).

Ураховуючи викладені обставини колегія судів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко