Справа № 345/596/22
Провадження № 22-ц/4808/234/23
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Шандалович В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 12 грудня 2022 року в складі судді Юрчака Л. Б., постановлену у м. Калуші Івано-Франківської області, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, застосування наслідків недійсності, поділу спільного майна подружжя (автомобіля) з виділенням часток, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію, зобов`язання зняти з реєстрації та зобов`язання поставити на реєстрацію транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та застосування наслідків його недійсності, поділу спільного майна подружжя (автомобіля) з виділенням часток, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію, зобов`язання зняти з реєстрації та зобов`язання поставити на реєстрацію транспортний засіб.

У грудні 2022 року позивач подав до суду заяву про забезпечення доказів, в якій просив суд витребувати з Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області (філія ГСЦ МВС) інформацію про транспортні засоби, які були зареєстровані на ОСОБА_3 у період з 01 січня 2010 року по 12 грудня 2022 року.

Заява обґрунтована тим, що предметом доказування в справі є, в тому числі, фіктивність договору купівлі продажу автомобіля марки Toyota Rav4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Для повного та всебічного дослідження справи, встановлення повного зв`язку доказів у їх сукупності необхідно отримати інформацію, які транспортні засоби були наявні у ОСОБА_3 до купівлі спірного автомобіля, і чи продовжують вони перебувати в його власності. Даний доказ необхідно отримати негайно, оскільки в майбутньому його отримання може стати утрудненим чи неможливим внаслідок регулярних атак на енергетичну інфраструктуру України та реального можливого «блекауту».

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 12 грудня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом доказування в справі є, в тому числі, фіктивність договору купівлі продажу автомобіля Toyota Rav4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .У заяві про забезпечення доказів він вказав, що для оцінки доказів у сукупності необхідно встановити чи були та чи є у відповідача ОСОБА_3 інші транспортні засоби. Адже якщо у нього був автомобіль, то виникає питання для чого ним був придбаний ще один автомобіль, який потребує додаткових витрат, і така покупка зроблена пенсіонером виглядає необґрунтованою. Крім того, під час судового засідання він надав суду усні пояснення, в яких детально пояснив для чого необхідно витребувати цей доказ.

Також вказує, відмова в задоволенні заяв про забезпечення доказів є неефективною з точки зору строків розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просив суд витребувати з Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області (філія ГСЦ МВС) інформацію про транспортні засоби, які були зареєстровані на ОСОБА_3 у період з 01 січня 2010 року по 12 грудня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заявником у заяві про забезпечення доказів не вказано обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 116 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно вимог пунктів 4, 5 частини 1 статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення або потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Таким чином, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що, задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі, є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви щодо витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Однак, у заяві про забезпечення доказів заявником не наведено обґрунтованих підстав, які дають можливість припускати, що згодом такий засіб доказування може бути втрачено чи його збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим. При цьому заявником не зазначено, які ним були вжиті заходи для отримання таких доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачем не обґрунтовано, яке правове значення буде мати витребувана інформація для вирішення цього цивільно-правового спору.

Посилання апелянта про те, що інформація про наявність у відповідача ОСОБА_3 інших транспортних засобів дає змогу припустити про відсутність необхідності купівлі ще одного транспортного засобу не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 січня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева