Справа № 727/8236/22
Провадження № 2/727/140/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

19 січня 2023 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців у складі:

головуючої - судді Бойко М.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Стефанчук О.І.,

представника позивачів адвоката Дубіцького А.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сухої А.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Винту С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частки в нерухомому майні, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року адвокат А.В. Дубіцький звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах її малолітньої доньки ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа : ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частки в нерухомому майні, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказав наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який є чоловіком ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частки квартири, розташованої за адре АДРЕСА_2 9А/62, яка була набута померлим під час перебування його у зареєстрованому шлю ОСОБА_1 ч О.В. Спадкоємцями після см ОСОБА_6 я І.Л є його дружина - позив ОСОБА_3 Н.В., мати помер ОСОБА_5 Т.П., донька помер ОСОБА_2 І.О., матір`ю якої є відповід ОСОБА_1 О.В., та донька померлого від другого шлюб ОСОБА_4 Н.І.

Позивачка, діючи від свого імені та від імені та в інтересах малолітньої до ОСОБА_4 Н.І. звернулась звернулась до приватного нотаріуса ЧМНО Тумака А.М. із заявою про прийняття спадщини після помер ОСОБА_6 І.Л., однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки позивачкою не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене майно.

Ці докумен ОСОБА_4 Н.І. відсутні, надати їх дублікати вона можливості не має, в зв`язку із чим вимушена звернутись із вказаним позовом, а тому адвокат А.В. Дубіцький просить суд ( з урахуванням подальших уточнень в ході розгляду справи)ухвалити рішення, яким:

1. Визнат ОСОБА_3 івною право власності на 1/20 частки квартири спадкування за законом після см ОСОБА_6 овича, який п ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а .

2. Визнати квар АДРЕСА_4 нівці об`єктом права спільної сумісної власності подру ОСОБА_1 рівн ОСОБА_7 овича (ві ОСОБА_6 йович).

3.Визнат ОСОБА_3 івною право власності на 1/8 частки квартири , а .

4.Стягнути із відповідачів на користь позив ОСОБА_3 Н.В ОСОБА_4 Н.І. понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ухвалою суду від 12.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позив ОСОБА_3 Н.В. не з`явилась, адвокат Дубіцький А.В. просив розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги повністю задовольнити із зазначених у позові підстав.

Адвокат відповід ОСОБА_2 І.О. позовні вимоги до останньої в частині визнання за права власності на частки квартири за правовстановлюючими документами на спадкове майно, а тому жодних їх прав відповідачка не порушувала.

Адвокат відповід ОСОБА_1 О.В. заявила в судовому засіданні про застосування позовної давності до вимог про визнання квартири, розташованої за адре АДРЕСА_2 9А/62, об`єктом спільної сумісної власності подр ОСОБА_6 І.Л ОСОБА_1 О.В., а також про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частки цього спадкового майна, оскільки позивачі звернулись з такими вимогами поза межами строку, визначеного чинним законодавством. Крім того, вказала, що зазначену квартиру слід вважати особистою власн ОСОБА_1 О.В., оскільки після розірвання шлюбу між останньо ОСОБА_6 І.Л., за обопільною про це усною домовленістю ними спільне майно подружжя було поділено таким чином: померлий отримав у власність їх спільний автомобіл ОСОБА_1 О.В. спірну нерухомість.

Дослідивши подані учасниками справи документи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин .

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 8. Cвоє ім`я та прізвище останній змінив 03 лютого 2009 рок ОСОБА_7 йович (свідоцтво про зміну імені с НОМЕР_2 02733).

Спадкоєм ОСОБА_6 І.Л. за законом є його дру ОСОБА_3 лівна , його донь ОСОБА_2 гі ОСОБА_4 рівна та його м ОСОБА_5 рівна .

18 серпня 2022 року приватним нотаріусом Тумаком А.М. постановою №184/02-31 відмовлено позив ОСОБА_3 Н.В ОСОБА_4 Н.І. у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квар АДРЕСА_3 нівці та квар АДРЕСА_4 нівці, у зв`язку з тим, що ними не подано необхідні для вчинення нотаріальних дій документи, що посвідчують право власності на вказане майно за покі ОСОБА_6 І.Л., що суперечить підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5.

З інформаційної довідки №308630249 від 31.08.2022 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за спадкода ОСОБА_6 І.Л. на підставі договору дарування ВМІ №706715 від 14.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО Пацурківською О.В., реєстровий №988, та свідоцтва про право власності б/н від 09.06.2000, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради згідно з розпорядженням №35693 від 09.06.2000, зареєстровано право спільної часткової власності в розмірі 1/5 частки на квар АДРЕСА_3 нівці, загальною площею 67,20 кв.м., реєстраційний номер майна «28332734».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,у період з 12 січня 1991 року по 29 жовтня 2007 року спадкода ОСОБА_6 І.Л. (ві ОСОБА_7 йович) перебував у зареєстрованому шлюбі із відповіда ОСОБА_1 івною, що підтверджується відповідною інформацією у витязі №7 від 12.10.2009 з Державного реєстру актів цивільного стану про внесення до актового запису змін (доповнень) та не заперечується сторонами.

29 жовтня 2007 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці в справі №2-2910/07 шлюб ОСОБА_7 О.Л. (спадкода ОСОБА_6 І.Л. ОСОБА_1 О.В. розірвано.

За період перебування спадкод ОСОБА_6 І.Л. у шлюбі із відповіда ОСОБА_1 О.В. ними спільно набута у власність квар АДРЕСА_4 нівці, реєстрацію права власності на яку здійснен ОСОБА_1 О.В. на підставі договору довічного утримання, посвідченого 14.06.2001 приватним нотаріусом Чернівецького МНО Блауш Н.З. та зареєстровано у нотаріуса за №3810.

Згідно зі статтею 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Конструкція вказаних норм права свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Враховуючи зазначене, оскільки судом встановлено, що квар АДРЕСА_4 нівці набута поме ОСОБА_6 І.Л ОСОБА_1 О.В. у 2001 році, тобто у період їх шлюбу, отже за ж ОСОБА_6 І.Л. вона була спільною сумісною власністю подружжя, з урахуванням рівності їх часток у праві спільної сумісної власності, а також того, що така частка спадкується на загальних підставах, до складу спадщини після см ОСОБА_6 І.Л.входить 1/2 частина цієї квартири, на яку мають право спадкоємці першої черги після його смерті

При цьому судом ураховано, що відповід ОСОБА_1 О.В. презумпцію спільності права власності подружжя на майно не спростувала, тоді як тягар доказування покладається саме на неї. Зокрема, посилання відповідачки на те, що спірна квартира є її особистою власністю, оскільки після розірвання шлюбу вона та поме ОСОБА_6 І.Л. таким чином добровільно поділили набуте ними майно належними та допустимими доказами не підтверджено й таких підстав судом не встановлено. Твердження допитаних судом сві ОСОБА_1 О ОСОБА_2 І ОСОБА_9 С.В ОСОБА_10 В.Т. про усну домовленість подружжя щодо поділу спільного майна такими доказами не є та правового значення не мають.

Разом з тим, встановлюючи зазначений преюдиційний факт того, що квар АДРЕСА_4 нівці є спільним сумісним майном подружжя, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання цієї квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Проте, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Крім того, згідно з вимогами статей 48, 49 ЦПК України така особа (померла) не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність. Вказані обставини повинні бути встановлені та зазначені у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 16 червня

2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), зроблено висновок про те, що визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності.

Отже, вимога про визнання кварт АДРЕСА_4 нівці об`єктом права спільної сумісної власності подр ОСОБА_1 О.В ОСОБА_7 О ОСОБА_6 І.Л.) стосується прав суб`єкта матеріальних відносин, який не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно із ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку ОСОБА_3 Н.В ОСОБА_4 Н.І. є спадкоєми ОСОБА_6 І.Л. за законом, але в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно та наявністю спору між спадкоємцями щодо майна, яке входить до складу спадщини - квар АДРЕСА_4 нівці, вони позбавлені права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, в зв`язку із чим відповідні вимоги позову слід задовольнити .

Частки позивачів у спад ОСОБА_6 І.Л. становлять:

При цьому заяву представника відповід ОСОБА_1 О.В. адвоката Сухої А.В. про застосування позовної давності до вимог про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на її частки в порядку спадкування за законом суд вважає необґрунтованою з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст.ст.256-257 та 261 ч.1 ЦК України, позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Після передачі спірної квартири у власність за договором довічного утриман ОСОБА_1 О.В ОСОБА_6 І.Л.виникло право спільної сумісної власності на це майно, не зважаючи на те, що за договором довічного утримання її набувачем була ОСОБА_1 ч О.В. Само по собі оформлення права власності лише на останню не порушувало права позивачів на це майно.

Уданому випадку строк позовної давності обчислюється від дня коли позивачі, як спадкоємці дізналися або могли дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів спр ОСОБА_3 Н.В. звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу їй та малолі ОСОБА_4 Н.І. свідоцтв про право власності на належні їм частки у спадковому майні 09.04.2021 року, а у квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, у серпні 2022 року. Постановою нотаріуса від 18.08.2022 року їм відмовлено у видачі таких свідоцтв. Отже, саме з цього часу почався перебіг позовної давності, оскільки позивачки дізнались про порушення свого права власності. У вересні 2022 ОСОБА_3 Н.В. звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах малоліт ОСОБА_4 Н.І.за захистом своїх прав, тобто в межах загальної позовної давності.

Таким чином, твердження про пропуск позивачами строку позовної давності є безпідставними.

Доводи адвоката Винту С.Б. про те, що відповід ОСОБА_2 І.О. жодним чином не порушувала будь-якого права позивачів, суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи є копія спадкової справи № 26/2021, заведеної після см ОСОБА_6 І.Л., помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в якій наявна заява відповід ОСОБА_2 І.О. про прийняття всього спадкового майна після смерті її ба ОСОБА_6 я І.Л.. Така заява дає суду всі підстави вважати ОСОБА_2 І.О. також претендує на спадкове майно, а тому є належним відповідачем по справі. Крім того, відповідачка частково заперечувала проти позовних вимог.

Питання щодо стягнення на користь позив ОСОБА_3 Н.В. понесених нею судових витрат на при ухваленні рішення не вирішується, оскільки під час розгляду даної справи представник позивачки адвокат Дубіцький А.В. заявив, що докази на підтвердження їх розміру будуть надані до суду в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

П ОСОБА_3 лівни, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої до ОСОБА_4 рівни ОСОБА_1 рі ОСОБА_2 гівни, третя ос ОСОБА_5 рівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частки в нерухомому майні, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Визнат ОСОБА_3 ів ІНФОРМАЦІЯ_4 ження, РН НОМЕР_3 03484, яка зареєстрована та прожи АДРЕСА_5 кв.63, право власності на 1/20 частку квартири

Визнати , яка зареєстрована та прожи АДРЕСА_5 кв.63,право власності на 1/10 частку квартири

Визнат ОСОБА_3 ів ІНФОРМАЦІЯ_4 ження, РН НОМЕР_3 03484, яка зареєстрована та прожи АДРЕСА_5 кв.63, право власності на 1/8 частку квартири .

Визнати яка зареєстрована та прожи АДРЕСА_5 кв.63,право власності на ј частку квартири .

У задоволенні вимог про визнання АДРЕСА_4 і Чернівці об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 одим ОСОБА_7 онтійович ОСОБА_6 еонтійович) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 27.01.2023 року.

СУДДЯ М.Є.Бойко