У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2023 рокум. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі головуючого судді Шкирі В.М, секретаря судового засідання Бабич А.В., розглянувши без повідомлення сторін заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

30.10.2023 ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із заявою про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 181000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день подачі позову 6 607 549,80 грн. шляхом накладення арешту на майно, яке, як вказано в заяві, належить дружині ОСОБА_2 (відповідача по справі) - ОСОБА_3 , заборонивши його відчуження:

- нежитлову будівлю (магазин) площею 109,7 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:007:0037 площею 0,0463 га вартість може скласти 1690255,02 грн;

Подана заява обґрунтована тим, що 17.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення боргу за договором позики в сумі 181000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день подачі позову 6 607 549,80 грн. шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме на:

- транспортний засіб (автобус) марки Рута 22, 2013 року випуску, зареєстрований 23.01.2013 з об`ємом двигуна 2890 см3;

- транспортний засіб (автобус) марки Рута 25, 2012 року випуску, зареєстрований 03.07.2013 з об`ємом двигуна 2890 см3 ;

автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, зареєстрований 10.05.2019 об`єм двигуна 4461 см3;

- житловий будинок площею 239 кв.м., житловою плащею 52 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна :4596224;

-земельну ділянку з кадастровим номером :06:007:0036 площею 0,0537 га реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101;

Ухвалою від 18.10.2023 заяву позивача було задоволено та забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Після того, як було забезпечено позов, ОСОБА_2 відчужив майно на яке було накладено арешт судом, та станом на 27.10.2023 він не є власником автомобілів, а житловий будинок з земельною ділянкою - подарував своєму сину - ОСОБА_4 .

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи на підставі частини 1 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною шостою та сьомою статті 153 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Враховуючи зазначене, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів заявника та інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; у імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Встановлено, що ОСОБА_1 16.10.2023 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою від 06.07.2013 в сумі 181000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день подачі позову 6 607 549,80 грн

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що що ненакладення арешту на майно може призвести до утруднення або і взагалі невиконання рішення суду, оскільки відповідач у будь-який час може відчужити все своє майно, що може негативно вплинути на примусове виконання рішення

Згідно розписки від 06.07.2013 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 231000 доларів США по курсу НБУ (1882650 грн) та зобов`язався їх повернути по першій вимозі.

07.06.2023 ОСОБА_1 висловив вимогу ОСОБА_2 (написавши повідомлення за номером НОМЕР_2 ) повернути всю сумму проте гроші не отримав.

Разом з цим, власником майна на яке просить накласти арешт позивач є не відповідач по справі- ОСОБА_2 а ОСОБА_3 про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29.10.2023 ( номер інформаційної довідки 352232828), що унеможливлює забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем (співвідповідачем ) по справі та предмет позову не передбачає солідарного стягнення боргу.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 по справі № 381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, суд вважає, що обраний заявником захід забезпечення позову не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості вимог заявника і не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки власник майна на яке просять накласти арешт не є відповідачем по справі та не має відповідати за богові зобов`язання іншої особи

Керуючись статтями 149-153, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду в порядку та строки, передбачені статтями 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 31.10.2023

Суддя В. М. Шкиря