Справа № 700/421/23
Провадження № 2/700/148/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

представника відповідача прокурора Джугана В.В.,

представника відповідача Державної казначейської служби Яроша С.В.,

представника відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській

області Желізняк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/421/23 провадження №2/700/148/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.2019 року начальником СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Шульжинською В.В. у кримінальному провадженні №0000092 від 18.04.2019 року йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1ст.263 КК України.

29.05.2019 року у вказаному кримінальному провадженні старшим слідчим СВ Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Пономаренком С.О. складено обвинувальний акт про вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який був затверджений начальником Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Іщенком О.М. і направлений для розгляду до суду. Згідно даного обвинувального акту він обвинувачується в тому,що 13.02.2019 року близько 23 години 20 хвилин перебуваючи на річці Гнилий Тікич с.Бужанка, Звенигородського району, Черкаської області, незаконно придбав знайшовши, пістолет, який у подальшому забрав та переносив до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , пістолет, який згідно висновку експерта від 16.04.2019 року №1/485, є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю пістолет «Zoraki mod.914-S», промисловий № НОМЕР_1 , промислового виробництва фірми «Atak arms ltd.» Туреччина. Вказаний пістолет придатний для здійснення пострілів пістолетними шумовими та газовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., патроном роздільного спорядження (куля, картеч та ін. діаметром до 6,5 мм) використовуючи при цьому штатні газові чи холості патрони, при цьому стріляні снаряди набувають достатньої вражаючої здатності для заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень. 14.02.2019 року близько 00:40 годин ОСОБА_1 переносив вказаний пістолет у кишені свої куртки, коли на нього здійснили напад ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та під час бійки він його загубив. Вказаний пістолет того ж дня було виявлено та вилучено працівниками поліції по АДРЕСА_2 під час огляду місця події, неподалік місця, де ОСОБА_1 наносили тілесні ушкодження. За результатами судового розгляду кримінального провадження вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року, залишеного ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021 року без змін, він був визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Таким чином, з 24.04.2019 року по 09.08.2021 року, тобто 27 місяців 16 днів, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він незаконно перебував під слідством та судом.

Через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності він зазнав моральних страждань, що зумовлені значним (понад два роки) періодом перебування під слідством та судом, вимушеними змінами у життєвих зв`язках, погіршенням стосунків з оточуючими та появою негативних психоемоційних змін. Він втратив почуття справедливості та довіри до правоохоронних органів, які грубо порушуючи загальні засади кримінального провадження, незаконно притягнули його до кримінальної відповідальності за те, що він не вчиняв, і лише заради того, щоб показати видимість своєї роботи щодо виявлення фактів незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами. У зв`язку з виконанням громадського обов`язку, злочинними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він став інвалідом ІІ групи, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, а тому незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності зумовило необхідність залучення додаткових значних фізичних, душевних, матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності поставило під сумнів його активну громадську позицію щодо боротьби з порушниками громадського порядку. Він був змушений на підставі двох років доводити свою невинуватість докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відшуковувати на це час та можливості. З оглядом на це, для відновлення тану його душевного спокою, він оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 100 мінімальних заробітних плат, що станом на час подання позовної заяви складає 670000 грн. і вважає що такий розмір моральної шкоди є спів розмірним, поміркованим та реальним, а також відповідає характеру та ступеню перенесених ним моральних (немайнових) страждань і має бути відшкодований у повному розмірі. Розрахунок моральної шкоди: 100 мінімальних заробітних плат х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата з 01 січня 2023 року) = 670000 грн.

З урахуванням вищенаведеного просить стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 670000 грн. шляхом списання цих коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Крім того, просить стягнути понесені судові витрати.

Відповідач представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області 30.05.2023 року звернувся до суду із відзивом на позовну заяву в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити виходячи із наступного. 24.04.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,через недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021 року вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважають, що період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом слід рахувати з 24.04.2019 року часу повідомлення про підозру, по 09.08.2021 року дати набрання вироком законної сили. Позивач не надав доказів того, що він зазнав вимушених змін у своїх життєвих та суспільних стосунках, зниження престижу, репутації, змушений був витрачати час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вважають, що вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року, залишеного без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021 року не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою, визначеною позивачем у розмірі 670000 грн., і протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем жодним документом не підтверджено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого він при цьому виходив, причинний зв`язок між шкодою та фактом притягнення до кримінальної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач представник Державної казначейської служби України 01.06.2023 року звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи із наступного. Вважають, що належним захистом порушеного права позивача у разі задоволення судом позовних вимог буде стягнення з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача визначеної судом суми моральної шкоди. Вважають, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. Наявність у позивача з 22.05.2019 року ІІ групи інвалідності не є доказом завдання останньому моральної шкоди, оскільки відсутнє підтвердження, що розлад здоров`я стався внаслідок його притягнення до кримінальної відповідальності. Позивачем не враховано норми Закону №266/94-ВР при визначенні розміру морального відшкодування, який позивачем необґрунтовано завищено та в 3,63 рази перевищує встановлений законом мінімум та такою що призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок держави. Вважають що позивач перебував під слідством та судом з 24.04.2019 року - повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення по 09.08.2021 року дати постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом, а саме: 2 роки 3 місяці 16 днів, загалом 27 місяців 16 днів. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. може бути вирішено судом лише після подання позивачем відповідних доказів.

Відповідач представник Черкаської обласної прокуратури 29.06.2023 року звернувся до суду із відзивом на позовну заяву в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи із наступного. Позивач не надав суду будь-яких доказів у частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, належних та допустимих доказів щодо погіршення стану здоров`я. Посилання на отримання інвалідності ІІ групи, у зв`язку із злочинним нападом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нього, позивач помилково пов`язує із притягненням його до кримінальної відповідальності, та як погіршення його здоров`я жодним чином не прив`язане із притягненням до кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України 24.04.2019 року, а нападу останній зазнав 14.02.2019 року. Вважають, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом може становити 184473 грн.33 коп., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, оскільки позивачем на підтвердження понесених судових витрат надано лише договір про надання правової допомоги, ордер та копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, які не підтверджують понесені витрати, підстав для стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу не вбачають.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, просили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Державної казначейської служби в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Черкаській області в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

24.04.2019 року начальником СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Шульжинською В.В. у кримінальному провадженні №0000092 від 18.04.2019 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1ст.263 КК України.

29.05.2019 року старшим слідчим СВ Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Пономаренком С.О. складено обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який був затверджений начальником Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Іщенком О.М. і направлений для розгляду до суду.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 13.02.2019 року близько 23 години 20 хвилин перебуваючи на річці Гнилий Тікич в с.Бужанка, Звенигородського району, Черкаської області, незаконно придбав знайшовши, пістолет, який у подальшому забрав та переносив до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , пістолет, який згідно висновку експерта від 16.04.2019 року №1/485, є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю пістолет «Zoraki mod.914-S», промисловий № НОМЕР_1 , промислового виробництва фірми «Atak arms ltd.» Туреччина. Вказаний пістолет придатний для здійснення пострілів пістолетними шумовими та газовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., патроном роздільного спорядження (куля, картеч та ін. діаметром до 6,5 мм) використовуючи при цьому штатні газові чи холості патрони, при цьому стріляні снаряди набувають достатньої вражаючої здатності для заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень. 14.02.2019 року близько 00:40 годин ОСОБА_1 переносив вказаний пістолет у кишені свої куртки, коли на нього здійснили напад ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та під час бійки він його загубив. Вказаний пістолет того ж дня було виявлено та вилучено працівниками поліції по АДРЕСА_2 під час огляду місця події, неподалік місця, де ОСОБА_1 наносили тілесні ушкодження.

Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року, ОСОБА_1 був визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою від 20.04.2021 року було виправлено описку у вироку Лисянського районного суду Черкаської області за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.263 КК України та змінено дату ухваленого вироку на «19.04.2021 року».

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021 року вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.263 КК України залишено без змін.

Згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

За змістом пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

За нормами ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.1 ч.1. ст.2 вказаного вище Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода, ст. 3 вказаного Закону.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст.130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018, справа № 686/23731/15 та від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У п. 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 у справі №607/10144/18.

Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме негативні наслідки, які продовжувалися для позивача протягом розгляду кримінального провадження щодо нього, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає, що позивачем належним чином мотивовано заподіяння йому моральної шкоди.

Щодо розміру відшкодування вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, був визнаний невинним та виправданий у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. Судове провадження відносно позивача тривало 27 місяців 16 днів (період з 24.04.2019 р. повідомлення про підозру по 09.08.2021 р. ухвала Черкаського апеляційного суду), чим йому було спричинено моральної шкоди.

В даному випадку суд враховує, що в ході судового провадження заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не застосовувалися, обшуки за місцем його роботи та проживання не проводилися, арешт на його майно не накладався.

Разом з тим, суд враховує, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

За таких обставин позивачу слід відшкодувати моральну шкоду в наближеному до мінімального розміру відшкодування, визначеного Законом. При цьому Законом не передбачено розмір відшкодування за кожен день перебування під слідством і судом, а такий розмір визначено за кожен місяць.

Враховуючи Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6700 грн. Початок перебігу строку, за який проводиться нарахування моральної шкоди суд виходить із дати винесення постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , тобто з 18.04.2019 року по 09.08.2021 (ухвала Черкаського апеляційного суду), тому загальний строк складає 27 місяців 16 днів.

З огляду на вище зазначене суд приходить до висновку, що гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 181972 грн. 00 коп. (27,16 місяці х 6700 грн.).

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, обставини за яких позивачу було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, а саме внаслідок протиправних дій щодо нього третіх осіб, де він був жертвою злочину, й, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, який перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2023 рік, суд, виходив з вимог виваженості та поміркованості, водночас, врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

У п. 3, 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п. 3 ч. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2011 № 215 «Про затвердження положення про Державну казначейську службу України», Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З огляду на вище зазначене, суд вважає за можливе стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органіву розмірі 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень).

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, то судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Що ж стосується витрат на правову допомогу, то вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких витрат, які позивачем надані не були.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 60, 81, 82, 88, 141, 209, 211, 213, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України, ст. ст. 42, 43 КПК України, ст. ст. 1-4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 55,56 Конституції України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Держави Україна шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.10.2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул..Бастіонна,6 м.Київ, .

Відповідач - Черкаська обласна прокуратура, місцезнаходження: бульв.Шевченка, 286 м.Черкаси, .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Черкаській області, місцезнаходження: вул.Смілянська,57 м.Черкаси, .

Суддя Н. В. Бесараб