КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 363/1233/22
Головуючий у суді першої інстанції: Свєтушкіна Д.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Димерської селищної ради, Служба у справах дітей Іванківської селищної ради про відібрання дитини і повернення її матері,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року,

встановив:

у травні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом про відібрання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відповідачів та повернення дитини матері.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року позовну заяву було залишено без розгляду за заявою позивача.

17 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_5 подав заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_7 просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача - ОСОБА_7 та відповідача - ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду та просила відібрати від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути матері - позивачу ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2023 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішення у справі №363/4769/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року у справі №363/4769/20 визначено місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2

11 липня 2023 року представник позивача ОСОБА_7 звернулась до суду зі заявою про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року позовну заяву було залишено без розгляду.

17 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_5 подав заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду із заявою про розподіл судових витрат, а саме стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач не посилався на необґрунтованість дій позивача, внаслідок яких відповідачу мають бути відшкодовані такі витрати. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що вимоги позивача про відібрання дитини і є необґрунтованими діями, оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 посилалась на розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 02 грудня 2020 року про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, яке не набрало чинності внаслідок звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком. Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, існують підстави для відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Саме по собі звернення з позовом до суду чи подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 січня 2019 року (справа №619/1146/17-ц).

Положеннями ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач звертався до суду з клопотанням про визнання дій позивача необґрунтованими чи зловживанням процесуальними правами.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду із заявою про розподіл судових витрат представник відповідача взагалі не посилався на необґрунтованість дій позивача, про встановлення відповідних обставин не просив.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді