Справа №949/2227/23
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

07 листопада 2023 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою та просить видати обмежувальний припис, яким вжити до її сина ОСОБА_2 заборону наближатися на визначену відстань до місця перебування постраждалої особи; заборону особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборону вести листування, телефоні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 3 ст. 294 ЦПК України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суддя повинен враховувати, що ці заяви повинні відповідати, як спеціальним нормам, зокрема ст.ст. 350-1 - 350-4 ЦПК України, так і загальним правилам щодо змісту і форми заяви, встановленим статтям 175, 177 ЦПК України.

Дана заява подана без додержання вимог, встановлених ст. 175 ЦПК України, а саме заява не містить:

- виклад обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини;

- зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;

- підтвердження про те, що не подано іншої заяви з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Водночас, статтею 350-2 ЦПК України визначено перелік осіб, які можуть бути заявником при зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису, серед якого є батьки, які постраждали від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Як вказує заявник у заяві, кривдник ОСОБА_2 є її сином.

Проте, до заяви не надано доказів, що заявник є матір`ю ОСОБА_2 , що, у свою чергу, не дає суду підстав віднести її до особи, на яку поширюється дія Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Крім того, відповідно до ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Так, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч. 4 ст. 294 ЦПК України).

Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Проте, в заяві про видачу обмежувального припису не вказано заінтересовану особу, стосовно якої подано заяву про видачу обмежувального припису.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

За таких обставин, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Так, заявник у заяві про видачу обмежувального припису посилається, в тому числі, на наявність кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126-1 КК України, яке на даний час перебуває на стадії досудового розслідування.

Проте підтвердження вказаного факту відповідними доказами, зокрема витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, суду не надано.

У порушення вищезазначених вимог, заявником не додані всі докази, на які посилається у заяві, на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняв протиправні дії щодо неї.

Крім того, зі змісту ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України вбачається, що в разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців (ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України).

Проте в всупереч вказаним вимогам, заявником не зазначено строк, на який вона просить суд видати обмежувальний припис.

Разом з тим, тимчасові обмеження, які просить покласти заявник на ОСОБА_2 , носять узагальнений характер, а саме: не зазначено відстань до місця перебування, а також і саме місце, до якого необхідно заборонити наближатися кривднику.

Відтак заявнику необхідно виправити вищевказані недоліки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Тому, зважаючи на вищевикладене та наявні недоліки, в силу ст. 185 ЦПК України, та зважаючи на скорочені строки розгляду даної категорії справ, рахую, що заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строк три дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом приведення останньої відповідно до вимог діючого Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 185, 350-1 - 350-6 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису та надати заявнику для усунення вищевказаних недоліків три дні з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У випадку невиконання вимог даної ухвали, заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Отупор К.М.