Головуючий у І інстанції Плахотнюк К.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь шкоду, завдану в результаті ДТП, в порядку суброгації в розмірі 61 772,55 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13 грудня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Land Rover; Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Toyota Cаmry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Land Rover; Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

Автомобіль Land Rover; Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 149484а7кша, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», та ТОВ «Альфа Забава».

Згідно з умовами Договору, на підставі страхового акту № АХА2351026, рахунку станції технічного обслуговування розмір страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб був визначений на суму 166 816,80 грн., що було виплачено за ремонт автомобіля.

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до страхової компанії відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, завданої автомобілю Land Rover; Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Враховуючи умови полісу відповідача, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило на користь АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», шкоду в межах ліміту відповідальності за заявленим страховим випадком в розмірі 100 000 грн. Залишок невідшкодованої суми становить 67 816,80 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію з вимогою сплатити суму боргу. Відповідач направив відповідь, у якій заперечив проти вказаної суми та запропонував виплатити 25 000 грн. Зі вказаною пропозицією позивач не погодився та наполягав на виплаті відшкодування в розмірі 67 816,80 грн.

30 серпня 2019 року на адресу ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» надійшла відповідь на лист ТОВ «ЮК «Ей Лойєрс» від 05 серпня 2019 року, згідно якої відповідач відкликав свою пропозицію щодо сплати 25 000 грн. та наполягав на сплаті суми, що не перевищує 5 044,25 грн.

09 серпня 2019 року позивачем запропоновано відповідачу відшкодувати суму завданої шкоди із застосуванням знижки 20% від суми страхового відшкодування 67 816,80 грн. (13 563,36 грн.) за умови сплати суми боргу одним платежем до 30 серпня 2019 року. У відповідь відповідач направив на адресу ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» повідомлення про сплату компенсації страхової виплати у розмірі 6 044,25 грн.

У позові позивач посилався на те, що свої зобов`язання перед страхувальником виконав, тому до нього перейшло право зворотної вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за заподіяні збитки, з урахуванням платежу у розмірі 6 044,25 грн., на суму 61 772,55 грн., що і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» завдану шкоду у порядку суброгації у розмірі 61 772 грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на відсутність підстав для стягнення з нього заявленої суми збитків через відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням адміністративного правопорушення та розміром нанесеної потерпілому шкоди.

Зазначає, що факт нанесення транспортному засобу пошкоджень під час його подальшої експлуатації до моменту огляду встановлений самим позивачем. Так, у Протоколі огляду транспортного засобу від 20 грудня 2017 року, складеному ОСОБА_3 , у розділі «Пошкодження, які не пов`язані з даною ДТП» зазначено, що 17 грудня 2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої була пошкоджена центральна частина бампера. Ступінь пошкоджень не деталізується. Рахунок ТОВ «Віннер Автомотів», який став підставою визначення суми страхової виплати та її компенсації, був виставлений 04 січня 2018 року, тобто після вже двох дорожньо-транспортних пригод. Разом з тим, пошкодження транспортного засобу Land Rover; Range Rover, зазначені в Звіті, не були такими, що перешкоджають його подальшій експлуатації. Враховуючи наявність обставин, що вказують на експлуатацію автомобіля між ДТП та його оглядом, у апелянта є сумніви щодо того, що всі ушкодження транспортного засобу, висвітлені в Звіті та враховані під час виставлення Рахунку ТОВ «Віннер Автомотів», були нанесені саме під час дорожньо-транспортної пригоди за участі апелянта.

На думку апелянта, ступінь пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, яка відбулась 13 грудня 2017 року, встановлений не був, а тому визначити розмір збитків неможливо. Внаслідок подальшої експлуатації автомобіля до моменту його огляду та ремонту, автомобіль міг отримати й інші пошкодження, що призвело до збільшення розміру шкоди, що жодним чином не залежало від відповідача.

Апелянт вважає, що розмір збитків, нанесених з його вини, неможливо визначити окремо і обрахувати у грошовому еквіваленті, а тому вимога про стягнення 100% понесених витрат в частині, що не були компенсовані ПрАТ СК «Арсенал Страхування», є несправедливою.

Також зазначає, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги Страховим актом та рахунком СТО, відповідно до якого розмір збитків, понесених потерпілим, складає 166 816,80 грн., що дорівнює вартості відновлювального ремонту. Проте, розмір понесених збитків в результаті пошкодження транспортного засобу визначається на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу. На транспортний засіб Land Rover; Range Rover, державний номер НОМЕР_3 , 2015 року випуску, не встановлювалися комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Зазначена модель транспортного засобу не була знята з виробництва, а тому комплектуючі деталі були замінені на деталі цієї ж модифікації. Таким чином, при відшкодуванні збитків має враховуватись зношеність пошкоджених комплектуючих деталей транспортного засобу в ДТП, і розмір збитків повинен визначатися на підставі Звіту № 148 про оцінку матеріального збитку від 14 січня 2018 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, що становить 0,32. Згідно Звіту розмір матеріальних збитків потерпілого становить 105 044,25 грн.

Враховуючи викладене, безумовне застосування судом першої інстанції статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є помилковим, оскільки сума збитків є спірною.

Невстановлення позивачем, як страховиком потерпілого, всіх обставин пошкодження транспортного засобу Land Rover; Range Rover, і виплата страхового відшкодування в заявленій потерпілим сумі було клієнтоорієнтованим рішенням позивача, за яке не повинен платити апелянт.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, які ним були отримані, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення. Таким чином, позивач, повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги відповідача до апеляційного суду не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (61 772 грн. 50 коп.), апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2017 року між АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ТОВ «Альфа Забава» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 149484а7кша, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.4-9).

13 грудня 2017 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Toyota Cаmry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.11).

Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.18, 20).

Згідно копії звіту про оцінку матеріального збитку № 148 від 14 січня 2018 року, матеріальний збиток на дату ДТП - 13 грудня 2017 року, завданий власнику автомобіля Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження складає 105 044 грн. 25 коп., включаючи ПДВ у вартості запчастин (а.с.12-15).

Згідно рахунку № 1042904 від 04 січня 2018 року (а.с.16) та калькуляції № 265869/1 від 20 грудня 2017 року (а.с.17) вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля склала 166 816 грн. 80 коп.

За умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 149484а7кша, на підставі страхового акту № АХА2351026 від 10 січня 2018 року АТ «СК «АХА Страхування» визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 166 816 грн. 80 коп., які сплачені в якості страхового відшкодування ТОВ «Віннер Автомотів» (а.с.21, 22, 23).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota Cаmry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі Полісу № АК 005656954 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.19, 67).

Як вказує позивач та не заперечується відповідачем, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» шкоду в межах ліміту відповідальності за заявленим страховим випадком, виходячи із розміру завданих збитків, розрахованих у сумі 100 000 грн. 00 коп.

Отже, залишок невідшкодованої суми складає 67 816 грн. 80 коп. з урахуванням франшизи у сумі 1 000,00 грн.

24 червня 2019 року АТ «АХА Страхування» направило на адресу відповідача ОСОБА_1 досудове попередження про компенсацію витрат у розмірі 67 816,80 грн. (а.с.24), на яке останній надав відповідь, в якій заперечив проти вказаної суми та з урахуванням його матеріального становища погодився відшкодувати 25 000 грн. (а.с.25).

Як вбачається з відповіді на лист 08 липня 2019 року, з вказаною пропозицією позивач не погодився та наполіг на сплаті 67 816,80 грн. (а.с.26).

Після чого, відповідач відкликав свою пропозицію та з урахуванням розміру франшизи (1 000 грн.) сплатив на користь ПрАТ «СК «АРКС» 6 044,25 грн. (а.с.27-28, 31, 32).

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником ПрАТ «СК «АХА Страхування» є ПрАТ «СК «АРКС» (а.с.33-35).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У ст. 27 Закону України «Про страхування» вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Натомість, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до п. 29.11 договору добровільного страхування наземного транспорту» Все включено» № 149484а7кшаа від 25 квітня 2017 року при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають за міні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО.

Згідно з п. 29.1 зазначеного договору страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Зважаючи на те, що страховик відповідача сплатив позивачу частину страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не призвело до повної компенсації понесених позивачем витрат, останній має законне право вимагати від відповідача сплати різниці між компенсованим ним потерпілій особі фактичним розміром шкоди та розміром сплаченого йому страховиком відповідача страховим відшкодуванням. При цьому такому праву позивача кореспондує обов`язок відповідача сплатити цю різницю.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та на підставі вищенаведених правових норм, зважаючи на доведеність того факту, що ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталась 13 грудня 2017 року, внаслідок якої транспортний засіб Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 166 819,80 грн., з огляду на те, що ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі в розмірі 166 819,80 грн., при цьому позивачу ПрАТ «СК «АРКС» відшкодовано ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 99 000 грн. та відповідачем 6 044,25 грн., правильним є висновок суду про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПрАТ «СК «АРКС» в порядку суброгації різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою сплаченого позивачу страхового відшкодування в розмірі 61 772,55 грн.

Доводи скарги про те, що судом безпідставно стягнуто з відповідача ОСОБА_1 різницю між відновлювальним ремонтом та матеріальною шкодою, завданою автомобілю Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка виплачена позивачем, не спростовують обґрунтованості висновків суду, які кореспондуються з висновками суду Касаційної інстанції, що неодноразово викладені у постановах при вирішенні справ за схожих обставин та у подібних правовідносинах.

Так, Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі № 676/518/17 дійшов висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

На підтвердження вищевикладеного, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч. 1 ст.32 закону №1961-ІУ, ст. 22, абз. 3 п.3 ч. 1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 січня 2019 року у справі №676/518/17, від 23 січня 2019 року у справі №750/6218/16-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №645/3746/16-ц, №591/3152/16-ц від 25.03.2019 року, від 25 березня 2019 року у справі №591/3152/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №522/1251/15-ц.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» ухвалено обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: