Справа № 603/253/23
Провадження №2/603/106/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2023 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання - Б`єлі Д.С.

за відсутності сторін

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович

відповідач: Монастириська міська рада,

співвідповідач: Монастириський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

предмет позову: визнання права власності та встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом (зі змінами) про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, а саме:

-житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., підвал «пд», вхідні сходи «а», літня кухня «Б», сарай «В», ворота, хвіртка №1, огорожа (дошка) №2, огорожа (сітка металева) №3, мощення №4.

Також, просив встановити факт неправильності запису в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, де у відомостях про нареченого про власне ім`я, по батькові його записано як « ОСОБА_4 » та вважати правильним « ОСОБА_5 » з внесенням Монастириським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виправлення в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, а саме в графі відомості про нареченого про ім`я по батькові « ОСОБА_4 » замінити на « ОСОБА_5 ».

Вимоги представника позивача мотивовані тим, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 1985 року по 1991 рік, належав до суспільної групи колгоспний двір.

Станом на 15.04.1991 рік у вказаному будинку проживали:

ОСОБА_6 - голова двору, тітка позивача;

ОСОБА_7 - чоловік голова двору, дядько позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 . Спадщину яка залишилась після його смерті прийняла дружина ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 . Після її смерті залишилось вищевказане спадкове майно.

На вказане майно спадкодавцем ОСОБА_6 було складено заповіт на ім`я позивача.

Вказану спадщину прийняла позивач ОСОБА_1 , оскільки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Разом з тим, нотаріус, при розгляді наданих ОСОБА_1 документів, встановив, що відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, у зв`язку з чим рекомендував позивачу звернутись до суду.

Окрім цього, представник позивача в позовній заяві зазначає, що існують розбіжності в актових записах, які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме в актовому записі про шлюб від 12.11.1965 року, який складено виконавчим комітетом Красіївської сільської ради чоловік спадкодавця зазначений як ОСОБА_2 , а у свідоцтві про смерть, як ОСОБА_8 . Через вказані помилки позивач не може підтвердити той факт, що ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був чоловіком ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з цим, позивач змушена звернутись до суду для вирішення питання щодо встановлення факту неправильності запису в актовому записі про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

ІІ. Процесуальні рішення в справі.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 07.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

28.09.2023 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області, в зв`язку із поданими представником позивача змінами, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Монастириський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

ІІІ. Позиції сторін.

У зв`язку з виникненням труднощів по оформленню документів щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , представник позивача просить визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно, а також встановити факт неправильності запису в актовому записі про шлюб.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача в позовній заяві просить розглянути дану справу без його участі та без участі позивача.

Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що з обставинами викладеними в позові погоджується та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника.

Співвідповідач - представник Монастириського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву в якій щодо задоволення позову не заперечує та просить розглядати справу у відсутності представника відділу.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, рішення у справі можна ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області у віці 72 років помер ОСОБА_7 , що підтверджується актовим записом про смерть від 08.01.2009 року.

Ще за життя померлому належала частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., підвал «пд», вхідні сходи «а», літня кухня «Б», сарай «В», ворота, хвіртка №1, огорожа (дошка) №2, огорожа (сітка металева) №3, мощення №4, що підтверджується копією погосподарської книги с.Красіїв за 1990-1995 роки, згідно якої вбачається, що він був чоловіком голови господарства - ОСОБА_6 .

Спадщину прийняла ОСОБА_6 - голова двору та дружина ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина до якої відноситься житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., підвал «пд», вхідні сходи «а», літня кухня «Б», сарай «В», ворота, хвіртка №1, огорожа (дошка) №2, огорожа (сітка металева) №3, мощення №4.

Згідно із заповідальним розпорядженням від 19.09.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за №41 та посвідченим секретарем Красіївської сільської ради Дриворіз А.В. на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право - ОСОБА_1 .

Окрім зазначеного, судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 в житловому будинку що по АДРЕСА_1 спадкодавець проживала та була зареєстрована сама, що підтверджується довідкою виданою Монастириською міською радою за №542 від 19.10.2021 року.

Також, судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 1985 року по 1991 рік, відносився до суспільної групи колгоспний двір.

Станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який знаходиться в с.Красіїв Чортківського (Монастириського) району Тернопільської області були зареєстровані та проживали ОСОБА_6 - голова двору (тітка позивача); ОСОБА_7 - чоловік голови двору (дядько позивача).

Вказану спадщину після смерті ОСОБА_6 фактично прийняла ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за заповітом та у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Водночас, постановою нотаріуса Монастириської нотаріальної контори від 02.06.2023 року №121/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Крім того судом встановлено, що існують розбіжності в актових записах, які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме з актового запису про шлюб від 12.11.1965 року, який складено виконавчим комітетом Красіївської сільської ради вбачається, що 12.11.1965 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу, остання змінила прізвище із ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . У свідоцтві про смерть, чоловік ОСОБА_6 записаний як ОСОБА_8 . Через вказані помилки позивачка не може підтвердити той факт, що ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був чоловіком ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейні відносини між ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 підтверджуються:

-довідкою Монастириської міської ради від 19.10.2021 року №543 згідно якої вбачається, що на час смерті ОСОБА_7 в житловому будинку по АДРЕСА_1 разом із ним проживала дружина ОСОБА_6 .

-довідкою Монастириської міської ради від 26.05.2023 року №170, згідно якої вбачається, що на час смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1 разом із ним проживала дружина ОСОБА_6 .

-копією погосподарської книги с.Красіїв, з якої вбачається, що головою господарства була ОСОБА_6 , а її чоловіком - ОСОБА_7 .

-копією пенсійної справи виданої на ім`я ОСОБА_6 , у якій є завірена копія її паспорта. На 10 сторінці паспорта міститься запис про сімейний стан ОСОБА_6 , з якого вбачається, що 12 листопада 1965 року у Красіївській сільській раді зареєстровано шлюб із ОСОБА_7 . Даний запис збігається з актовим записом про шлюб №16, що вчинений Красіївською сільською радою 12.11.1965 року.

Дослідивши відомості, які містяться в актовому записі про шлюб від 12.11.1965 року №16 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та запис на 10 сторінці паспорта ОСОБА_6 , можна дійти висновку про те, що це відомості про один і той самий шлюб.

Отже, проаналізувавши вказані документи, суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 це той самий чоловік, який є подружжям з ОСОБА_6 . У всіх документах ім`я по батькові ОСОБА_2 записано як ОСОБА_5 . Враховуючи наведене, можна дійти висновку про те, що під час реєстрації шлюбу 12.11.1965 року була допущена помилка, а саме ОСОБА_7 помилково записано як ОСОБА_4 .

V. Джерела права й акти їх застосування.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд, виходить із такого.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення неправильності запису в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку встановлення факту неправильності запису в актовому записі про шлюб необхідно позивачу для підтвердження права на спадкування майна, оскільки вона претендує на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 .

Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВСУ №12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» судам роз`яснено, що в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по батькові, місця і дати народження; у зв`язку з усиновленням (удочерінням), а також у разі запису усиновителів батьками усиновленого; при зміні прізвища одного з подружжя або дитини у зв`язку з розірванням шлюбу або визнанням шлюбу недійсним; якщо прізвище, ім`я та по батькові зазначені без урахування національних традицій; якщо при реєстрації народження дитини їй дане прізвище або ім`я без урахування бажання батьків або одного з них, а також у зв`язку зі зміною статі).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, факт, що просить встановити позивач має юридичне значення.

Судом виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане з вирішенням спору про право.

Факт неправильності запису в актовому записі про шлюб доведено доказами які є в матеріалах справи.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 це той самий чоловік, а тому заявлені вимоги про встановлення неправильності запису в актовому записі про шлюб в даній частині підлягають задоволенню.

Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно суд, виходить із такого.

Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як судом встановлено, спадщина відкрилася в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи колгоспний двір

У зв`язку з наведеним суд зазначає, що до введення в дію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору.

Згідно до п.6 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у введені спільного господарства двору.

Так як ОСОБА_6 станом на 15.04.1991 року була зареєстрована та проживала разом з своїм чоловіком ОСОБА_7 тому їм належало по 1/2 житлового будинку з належними господарськими будівлями.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, яке належало ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном оскільки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 (Постанова №121/02-31 від 02.06.2023 року).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно з відомостями, які містяться в технічному паспорті, житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , побудований в 1958 році.

Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадкового майна, яке належало ОСОБА_6 , а отже, позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Пунктом 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, а також враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці (крім позивача) заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали, і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред`явлено, а позивач фактично прийняла спадщину, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, яке належало ОСОБА_6 . В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким є житловий будинок з надвірними будівлями.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1268 ЦК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов представника позивача - адвоката Андрусенка Ігоря Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 до Монастириської міської ради, Монастириського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності та встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт неправильності запису в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, де у відомостях про нареченого про власне ім`я, по батькові його записано як « ОСОБА_4 » та вважати правильним « ОСОБА_5 ».

Монастириському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести виправлення в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, а саме в графі відомості про нареченого про ім`я по батькові « ОСОБА_4 » замінити на « ОСОБА_5 ».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме:

-житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., підвал «пд», вхідні сходи «а», літня кухня «Б», сарай «В», ворота, хвіртка №1, огорожа (дошка) №2, огорожа (сітка металева) №3, мощення №4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.10.2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701 від 27.04.2012 року, Ордер серії ВО №1053752 на надання правничої (правової) допомоги від 24.05.2023 року), адреса робочого місця: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Монастириська міська рада, (Код ), юридична адреса місцезнаходження відповідача: вул.Шевченка №19 м.Монастириська Чортківський район Тернопільська область.

Співвідповідач: Монастириський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (), юридична адреса місцезнаходження: вул.Шевченка 12А м.Монастириська Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян