Справа № 147/647/23
Провадження № 2/147/190/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника відповідача Мучички А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення матеріальної грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вінницького обласного центру зайнятості (в редакції позовних вимог від 12.06.2023), в якому просить: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 14146,96 грн., матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі 14146,96 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку 673,66 грн. за кожен день прострочення. В обгрунтування позову покликається на те, що в період з 19 грудня 2001 року по 20 березня 2023 року працювала в структурі центра зайнятості. З 01.06.2018 по 20.03.2023 працювала на посаді заступника начальника відділу надання соціальних послуг Тростянецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості. Наведене підтверджується записами у трудовій книжці та копією наказу. У січні 2023 року вона отримала попередження викладене в наказі № 46-к від 11 січня 2023 року про зміни в організації праці, які пов`язані із припиненням Тростянецької філії Вінницького обласного центру зайнятості шляхом її ліквідації та про можливе звільнення, згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, в додаток до якого одержала перелік працівників під підпис про ознайомлення з наказом.

17 січня 2023 року позивач разом з іншими працівниками Тростянецької філії Вінницького обласного центру зайнятості подала заяву про надання одноразової грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення, передбачені п.3.1.б та п.3.1.7 колективного договору.

За наслідком розгляду звернення позивача Вінницький обласний центр зайнятості листом № 08-20/265-23 від 19 січня 2023 року відмовив у виплаті вищезазначеної одноразової допомоги, з посиланням на ту обставину, що кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення в Тимчасовому кошторисі видатків Вінницького обласного центру зайнятості на 1 квартал 2023 року не передбачені.

Зважаючи на це, 08.03.2023 вона подала повторну заяву про виплату їй зазначених видів допомоги. Відповідь на дану заяву отримала листом від 15.03.2023 №8/15-14/1102-23, в якому було роз`яснення, що кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення в Тимчасовому кошторисі видатків Вінницького обласного центру зайнятості на 1 квартал 2023 року не передбачені.

Наказом Вінницького обласного центру зайнятості № 298-к від 20 березня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з повідомленням про нараховані та виплачені суми при звільненні від 20.03.2023 №07-50/133-23 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення відсутня.

Вважає, що невиплата передбаченої колективним договором одноразової допомоги грубо порушує права позивача та потребує судового захисту для відновлення порушеного права.

При звільненні ОСОБА_1 не виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену п. 3.1.6 та п.3.1.7 колективного договору. Вищевказаний колективний договір в редакції від 01 червня 2021 року на момент звільнення позивача був чинним та не зазнавав скасування, змін або зупинення в частині соціальних виплат при звільненні працівників.

Дані види одноразової допомоги передбачені в фонді оплати праці затвердженого на рік. В свою чергу відповідач посилається на відсутність коштів у затвердженому кошторисі на 1 квартал, що є грубим порушенням та фактично відпискою направленою на безпідставну відмову у виплаті вищезазначених допомог. Відтак, позивач набула право вимоги щодо виплати Вінницьким обласним центром зайнятості їй при звільненні одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 3.1.6 та п.3.1.7 колективного договору.

Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача належить стягнути передбачені п.3.1.6 та п.3.1.7 колективного договору виплати у розмірі 28293,91 грн.

Так як фактично станом на момент звернення до суду відповідач не здійснив розрахунок з відповідачем, то з Вінницького обласного центру зайнятості на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що середній заробіток за два місяці, які передували події розрахунку, склав 28293,91 грн., і згідно з довідкою про доходи середньоденний заробіток позивача склав 673,66 грн., тому слід врахувати дану суму обчислюючи затримку виплати з 20.03.2023 по день ухвалення судового рішення у даній справі.

Ухвалою судді від 25.05.2023 позов залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог ухвали позивачем усунуто недоліки позову та надано позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою судді від 16 червня 2023 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

29 червня 2023 року представником відповідача Мучичка А. подано до суду відзив на позов, в якому зазначили, що Вінницький обласний центр зайнятості просить відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повністю, з підстав безпідставності та невмотивованості. Відзив обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 була звільнена у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників наказом Вінницького обласного центру зайнятості від 20.03.2023 №298-к. При звільненні позивач не заявляла жодних претензій до роботодавця. Розрахунок по заробітній платі був проведений своєчасно та в повному обсязі 20.03.2023. 17.01.2023 позивач звернулася до Вінницького обласного центру зайнятості із заявами від 16.01.2023 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення. Вінницьким обласним центром зайнятості 19.01.2023 було надіслано лист №08-20/265-23, у якому зазначено, що Тимчасовим кошторисом видатків Вінницького обласного центру зайнятості на І квартал 2023 року не передбачено.

09.03.2023 директору Тростянецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості було надіслано відповідь №5.1/08-20/1033-23, у якій зазначено, що заяви не можуть бути задоволені з обгрунтуванням причин відмови.

Крім того, 15.03.2023 Вінницьким обласним центром зайнятості надано відповідь №8/15-14/1102-23 про результати розгляду заяви від 08.03.2023.

Щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення зазначили наступне. Підпунктом 3 пункту 2 Наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.02.2021 № 396 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» передбачено, що керівникам регіональних центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення не належать до обов`язкових виплат, а їх виплата здійснюється на підставі заяв працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці. Згідно з п.3.1.6.- п.3.1.7. колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Вінницького обласного центру зайнятості на 2021-2023 роки, на які посилається позивач, за заявою працівника надається один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення у межах затвердженого фонду оплати праці на рік. Тобто, у вказаних пунктах чітко зазначено, що фонд оплати праці має бути затверджений на рік. На момент написання заяви позивачем (16.01.2023) діяв Тимчасовий кошторис видатків на 1 квартал 2023 року Вінницького обласного центру зайнятості.

Відповідно до Тимчасового кошторису, доведеного листом Державного центру зайнятості від 29.12.2022 №33/1111/5898-22 «Про тимчасовий кошторис видатків на І квартал 2023 року», фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі, розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи та оплати за цивільно-правовими договорами. Оскільки кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення в Тимчасовому кошторисі не було передбачено, відповідно матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення не виплачувались.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. До інших заохочувальних та компенсаційних виплати належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Це означає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення є необов`язковими виплатами. Враховуючи викладене, у Вінницького обласного центру зайнятості не було підстав виплачувати вказані вище допомоги позивачу, відповідно до поданих нею заяв про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення в період дії Тимчасового кошторису.

Крім того зазначили, що позивач попереджений про майбутнє вивільнення та відповідно до наказу Вінницького обласного центру зайнятості №290 від 30.12.2022 «Про штатні розписи філій Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік», позивач не є штатним працівником Вінницького обласного центру зайнятості. Тому в задоволенні позову просили відмовити.

Ухвалою суду від 03.07.2023 залишено позов без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.

10.07.2023 представником позивача адвокатом Конякіним М.С. подано до суду квитанцію про сплату судового збору та позовну заяву в новій редакції, в якій з урахуванням наданої відповідачем довідки про доходи, заробітна плата за січень 2023 року становить 8777,61 грн. та за лютий 2023 року 13793,40 грн., тобто середній заробіток складає 13940,92 грн. Відтак розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 становить, відповідно п. 3.1.6 колективного договору, 13940,92 грн. Також розмір матеріальної допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 становить, відповідно п.3.1.7 колективного договору, 13940,92 грн. Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача просить стягнути передбачені п.3.1.6 та п.3.1.7 колективного договору виплати у розмірі 27881,84 грн.

Також з урахуванням зменшених позовних вимог та розміру середнього заробітку, який склав 663,85 грн., просив стягнути заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме з суми 663,85 грн. за кожен день прострочення.

21 липня 2023 року представником відповідача подано до суду пояснення по справі, в якому зазначено, що матеріальна допомога не включається до складу основної заробітної плати, а є іншим заохоченням. Недостатність бюджетних асигнувань для виплати матеріальної допомоги є підставою для відмови в її виплаті. Відповідну позицію висловив ВС у справі №620/17864/21 від 31.05.2023. Оскільки матеріальна допомога не основна заробітна плата і не входить до обов`язкового розрахунку, тому не підлягає виплаті та нарахуванні в день звільнення. Матеріальна допомога - це інші грошові та матеріальні заохочення вона не відноситься до коштів, які повинні бути виплачені в день звільнення.

24.07.2023 представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що у провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа № 147/647/23 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та матеріальної грошової допомоги. ОСОБА_1 була звільнена у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників наказом Вінницького обласного центру зайнятості від 20.03.2023 № 298-к. 18.05.2023 ОСОБА_1 була подана позовна заява до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та матеріальної грошової допомоги. Ухвалою суду від 25.05.2023 було залишено позов без руху, надано позивачу строк п`ять днів для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Недоліки не були усуненні позивачем. 11.06.2023 позивач подала повторно позовну заяву (у новій редакції) до Вінницького обласного центру зайнятості. Ухвалою суду від 03.07.2023 позовна заява була залишена без руху. Позивачу було надано п`ять днів з дня вручення копії ухвали усунути указані в ухвалі недоліки, але позивач не скористалась своїм правом. Враховуючи викладене вище позовні заяви були залишені без розгляду та вважаються неподаними. 10.07.2023 позивачем вже втретє було подано позовну заяву до Вінницького обласного центру зайнятості.

Оскільки 20.03.2023 позивач отримала під особистий підпис повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, тому Вінницький обласний центр зайнятості вважає, що позивач не скористалася своїм правом для усунення недоліків по справі та пропустила строк для подання позовної заяви до суду, а тому просили відмовити у позові.

Також з урахуванням зменшених позовних вимог та подачею позовної заяви в новій реакції представником відповідача 27.07.2023 подано до суду відзив, аналогічний попередньому.

06.09.2023 представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення не належать до обов`язкових виплат, а їх виплата здійснюється на підставі заяв працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці. У колективному договорі між адміністрацією та трудовим колективом Вінницького обласного центру зайнятості на 2021 2023 роки було передбачено обов`язок адміністрації, за заявами працівника, надавати один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника, у межах затвердженого фонду оплати праці на рік. Тобто, цей обов`язок виникав в адміністрації лише за певних умов: наявності затвердженого фонду оплати праці на рік та наявності у ньому коштів для таких виплат.

За відсутності у фонді оплати праці коштів на виплату матеріальної допомоги, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення, не виплачується. Кількість працівників, яким може бути надана матеріальна допомога, обмежується і пов`язана з виділеними коштами та розміром асигнувань. Один раз на рік працівники можуть подати заяви на отримання такої допомоги, її розмір не повинен перевищувати середньомісячну заробітну плату працівника. Підпунктом 3 пункту 2 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.02.2021 № 396 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» встановлено, що керівникам регіональних центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Матеріальна допомога не нараховується, а виплачується на підставі рішення (наказу) директора обласного центру зайнятості за результатами розгляду заяв і може бути виплачена лише за наявності коштів у кошторисі видатків. Тобто, окрім відпрацьованих 6 місяців, обов`язковою умовою має бути наявність коштів у кошторисі. Відповідно до п.30 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень. Згідно з ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Недостатність бюджетних асигнувань для виплати матеріальної допомоги є підставою для відмови в її виплаті. Відповідну позицію висловив Верховний Суд у справі №620/17864/21 (постанова від 31 травня 2023 року). При складанні проекту кошторису видатків Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік попередньо відділами Вінницького обласного центру зайнятості проводився розрахунок окремих показників фонду оплати праці на рік, в тому числі виплати пов`язані із скороченням працівників. 23.12.2022 за підписом начальника відділу фінансового забезпечення на Державний центр зайнятості було надіслано орієнтовний розрахунок коштів на виплати, пов`язані зі скороченням працівників, а саме на виплату лише заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації відпустки (КЕКВ 2111 «Заробітна плата») в сумі 10490,0 тис. грн. Видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення розраховані на граничну чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08.12.2022 №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості». Вказаним наказом затверджено штатну чисельність працівників в кількості 333 штатних особи. Відповідно до затвердженого фонду оплати праці на рік для працівників, які підлягали вивільненню згідно з п.1 ст. 40 по КЕКВ 2111 «Заробітна плата» було передбачено 10691,713 тис. грн. на виплати пов`язані зі скороченням працівників, а саме на виплату лише заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації відпустки. Виплата матеріальних допомог залежить від наявності коштів у фонді оплати праці Вінницького обласного центру зайнятості, і фонд оплати праці розраховується відповідно до кількості штатних осіб. Фонд оплати праці не розрахований на збільшену чисельність працівників. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не належить до обов`язкових виплат, а її виплата здійснюється на підставі заяви працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась.

Представник позивача адвокат Конякін М.С. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити позов повністю, з урахуванням наданої довідки про доходи та зменшеними сумами допомоги, які підлягають виплаті. Щодо застосування строків позовної давності зазначив, що ними позов подано 22 травня 2023 року, тобто в межах трьохмісячного строку, передбаченого законом. В подальшому судом позов було залишено без руху. Тому на виконання вимог ухвали без руху ними 10.07.2023 було подано позовну заяву в новій редакції. Тому вважають, що строк ними не пропущено.

В судове засідання, призначене на 24.10.2023 представником позивача адвокатом Конякіним М.С. подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Мучичка А. в судовому засідання заперечив щодо заявлених позовних вимог, посилаючись на твердження, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Просив відмовити у позові повністю. Щодо строків позовної давності зазначив, що йому не було відомо про залишення позову без руху, тому він вважав, що ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з тими самими вимогами.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 грудня 2001 року наказом №45-о ОСОБА_1 була прийнята на посаду спеціаліста 1 категорії відділу організації сприяння працевлаштуванню та надання послуг роботодавцям Тростянецького районного центру зайнятості.

28 квітня 2015 року ОСОБА_1 , у зв`язку із введенням в дію нової структури штатного розпису, переведена на посаду заступника директора- начальника відділу надання соціальних послуг Тростянецького районного центру зайнятості, яка не відноситься до категорій посад державних службовців.

У 2018 році Тростянецький районний центр зайнятості реорганізовано шляхом приєднання до Вінницького обласного центру зайнятості та створено Тростянецьку районну філію Вінницького обласного центру зайнятості.

В подальшому 01.06.2018 наказом №302-к від 24.05.2018 (а.с.12, 13) переведена на посаду заступника начальника відділу надання соціальних послуг Тростянецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості. Дані підтверджено відомостями, зазначеними в трудовій книжці НОМЕР_1 від 24.06.1991 (а.с.7-9).

Наказом №298-к від 20 березня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу надання соціальних послуг Тростянецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено копією наказу (а.с.33).

11.01.2023 наказом директора Вінницького обласного центру зайнятості №46-к було попереджено працівників Тростянецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості про зміни в організації праці. В тому числі і ОСОБА_1 , що підтверджено підписом останньої у додатку до наказу ОЦЗ від 11.01.2023 №46-к (а.с.14-16).

16.01.2023 ОСОБА_1 зверталася до директора Вінницького обласного центру зайнятості Скоковської Г. із заявами, в яких просила виплати їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення (а.с.58, 59).

19.01.2023 за вих.№ 08-20/265-23 директор Вінницького обласного центру зайнятості Скоковська Г. надіслала директорам районних, міськрайонних та міської філії Вінницького ОЦЗ, а також директорам філій Вінницького ОЦЗ листа про те, що кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення в Тимчасовому кошторисі видатків Вінницького обласного центру зайнятості на 1 квартал 2023 року не передбачені (а.с.19).

08.03.2023 ОСОБА_1 повторно було надіслано до Вінницької ОЦЗ лист з вимогою надати відповідь на подані заяви від 16.01.2023 (а.с.20).

09.03.2023 у листі директора Вінницького обласного ЦЗ №5.1/08-20/1033-23 зазначено, що 15.02.2023 Державним центром зайнятості затверджено кошторис видатків Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік, але фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі, розрахований тільки на 2 штатні одиниці, які передбачено штатним розписом у новоствореній структурі Гайсинської філії для Тростянецького сектору, тому надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення може бути виплачено лише цим особам (а.с.21).

Аналогічна відповідь була надана ОСОБА_1 15.03.2023 за вих.№8/15-14/1102-23 (а.с.22).

Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні від 20.03.2023 №07-50/133-23 ОСОБА_1 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення при звільненні не виплачувалася (а.с.29).

Таким чином, ОСОБА_1 , вважаючи, що при звільненні їй безпідставно, в порушення вимог п.3.1.6 та п.3.1.7 колективного договору, не було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення, звернулася до суду із вказаним позовом.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина перша статті 16 ЦК України визначає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У юридичній науці щодо поняття та елементів суб?єктивного цивільного права, існування окремого самостійного права на захист тощо існують різні точки зору. Але у кожному разі слід визнати, що цивільне право, не забезпечене конкретним правовим засобом захисту, залишається негарантованим. Враховуючи цю обставину і спираючись на положення ст. 19 Конституції України, глава 3 ЦК України встановлює головні засади захисту цивільного права та інтересу.

Під захистом мається на увазі передбачений нормами права можливий вплив на суспільні відносини, які зазнали протиправного впливу, з метою поновлення порушеного, невизнаного чи оспореного права. Для особи право захисту полягає у можливості використання в межах, визначених законом засобів самозахисту, а також у можливості звернення до відповідного державного, самоврядного чи громадського органу або уповноваженої особи за захистом свого цивільного права чи інтересу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» слідує, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Варто зазначити, що основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 березня 2020 року у справі №357/9161/17, підтверджує, що при вирішенні спорів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

У пунктах 1, 2 розділу І Положення Про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16.12.2020 №2663 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, та складається з Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, закладів професійної (професійно-технічної) освіти Державної служби зайнятості, інших закладів освіти Державної служби зайнятості, а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.

Умови оплати праці працівників Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій визначаються наказами Мінекономіки (пункт 7 розділу І Положення).

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» від 26.02.2021 №396 надано право директору Державного центру зайнятості, керівникам регіональних та базових центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (п.п.3 п.2).

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 10 КЗпП України та ст. 1 Закону України "Про колективні договори і угоди" колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представники працівників, обрані і уповноважені трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України "Про колективні договори і угоди").

Загальний перелік питань, що підлягають врегулюванню у колективному договорі, визначено у статті 7 Закону України "Про колективні договори і угоди". У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно з ч.3 ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Встановлено, що 01.06.2021 на загальних зборах трудового колективу Вінницького обласного центру зайнятості та філій обласного центру зайнятості було прийнято колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Вінницького обласного центру зайнятості на 2021-2023 роки (а.с.23-28).

Згідно з п.1.2 вказаного колективного договору, колективний договір є основним нормативним документом, що визначає взаємовідносини адміністрації і трудового колективу обласного центру зайнятості та філій ОЦЗ, зобов`язання і відповідальність сторін. Колективний договір гарантує захист трудових прав та інтересів трудового колективу обласного центру зайнятості та філій ОЦЗ.

Розділом 3 колективного договору врегульовано питання оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій тощо). Так у п.3.1 вказаного розділу зазначено, що адміністрація зобов`язується: забезпечити оплату праці працівників не нижче розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством та встановлювати посадові оклади працівникам згідно із затвердженим штатним розписом (п.п.3.1.1); забезпечувати оплату праці працівників у відповідності із наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» від 26.02.2021 №396 (п.п.3.1.2); раціонально використовувати фонд заробітної плати за цільовим призначенням згідно із затвердженим кошторисом (п.п.3.1.3); за заявою працівника надавати один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника, у межах затвердженого фонду оплати праці на рік (п.п.3.1.6); за заявою працівника надавати один раз на рік допомогу для оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника, у межах затвердженого фонду оплати праці на рік (а.а.3.1.7); надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення після закінчення шести місяців безперервної роботи в державній службі зайнятості (п.п.3.1.8).

Проаналізувавши умови вищевказаного колективного договору можна зробити висновок, що оплата праці здійснюється відповідно до згаданого наказу №396 від 26.02.2021, згідно з умовами якого надання матеріальної допомоги працівникам Тростянецької районної філій Вінницького ОЦЗ у встановлених цим наказом розмірах є правом роботодавця і здійснюється у межах затверджених видатків на оплату праці.

Також із умов колективного договору слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення надається працівнику за його заявою за наявності двох умов: безперервної роботи в державній службі зайнятості протягом шести місяців та у межах затвердженого фонду оплати праці на рік.

У Положенні про Вінницький обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості 20.09.2017 №130 зазначено, що директор регіонального центру зайнятості керує діяльністю, в тому числі, підпорядкованих йому філій центру зайнятості, забезпечує виконання покладених на них завдань і функцій, належне використання коштів Фонду в межах затвердженого кошторису видатків (п.3 п.12) (а.с.75-78).

У п.1.2 Порядку складання, розгляду, затвердження та внесення змін до кошторису видатків за бюджетом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, кошторисів видатків установ державної служби зайнятості та ІПК ДСЗУ, затвердженого наказом Державного центру зайнятості 11.09.2019 №107 визначено, що кошторис видатків - це основний плановий фінансовий документ установ Служби, ІПК ДСЗУ, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання коштів Фонду, розподіл призначень на взяття зобов`язань, здійснення платежів для виконання установами Служби та ІПК ДСЗУ своїх завдань та функцій згідно з законодавством (а.с.79-83).

Відповідно до п. 1.3 цього Порядку для уніфікації видатків, здійснення внутрішнього фінансового контролю, забезпечення єдності аналітичного обліку, унеможливлення розбіжностей при складанні звітності кошторис формується за напрямками видатків в межах статей та розподілу видатків бюджету Фонду, з урахуванням понять та термінів, визначених Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України, відповідно до порядків використання коштів з окремих видатків Фонду, визначених правлінням Фонду, нормативно-правових актів.

Кошториси затверджуються на рік без розподілу за періодами.

Кошторис регіональної служби зайнятості містить видатки, що забезпечують виконання завдань та функцій, покладених на регіональний центр зайнятості, базові центри зайнятості та філії.

Згідно з п. 3.7 Порядку у разі, коли до початку нового бюджетного періоду не затверджено бюджет Фонду, затверджується тимчасовий кошторис відповідно до Положення про державну службу зайнятості.

Листом директора Державного центру зайнятості Жовтяк Ю. від 29.12.2022 №33/1111/5898-22 «Про тимчасовий кошторис видатків на І квартал 2023 року» направлено, в тому числі обласним центрам зайнятості, затверджений відповідному регіональному центру зайнятості тимчасовий кошторис видатків на І квартал 2023 року. Директорам регіональних центів зайнятості слід затвердити тимчасовий кошторис видатків підпорядкованих установ на І квартал 2023 року відповідно до згаданого Порядку №107 від 11.09.2019. Фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі, розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи та оплати за цивільно-правовими договорами. Кошти на виплату матеріальної допомоги не передбачено (а.с.60-62).

Листом директора Державного центру зайнятості Жовтяк Ю. від 15.02.2023 №33/1111/5986-23 «Про кошторис видатків на 2023 рік» направлено, в тому числі обласним центрам зайнятості, затверджений відповідному регіональному центру зайнятості кошторис видатків 2023 рік. Директорам регіональних центів зайнятості слід затвердити кошториси підпорядкованим установам на 2023 рік відповідно до згаданого Порядку №107 від 11.09.2019. Фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, матеріальної допомоги та оплати за цивільно-правовими договорами. Видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення розраховані на граничу чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08.12.2022 №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості» (а.с.63).

До вказаного листа додано кошторис видатків на 2023 рік Вінницького обласного центру зайнятості від 15 лютого 2023 року (а.с.64).

Із вказаних листів слідує, що тимчасовим кошторисом видатків на І квартал 2023 року кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення не передбачені.

Що стосується кошторису видатків на 2023 рік, то видатки розраховані на граничну чисельність 333 штатні одиниці, затверджені наказом Державного центру зайнятості від 08.12.2022 №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», в тому числі апарат Вінницького обласного центру зайнятості 83 працівники.

В межах граничної чисельності працівників Вінницької обласної служби зайнятості наказом №290 від 30 грудня 2022 року затверджено штатні розписи 6 новоутворених філій з наступною чисельністю: Вінницької 85, Гайсинської - 46, Жмеринської 32, Могилів-Подільської 25, Тульчинської 35, Хмільницької 27 (а.с.66-72).

Тростянецький сектор з штатною чисельністю 2 штатні одиниці входить до структури Гайсинської філії Вінницького обласного центру зайнятості (а.с.68).

Відповідно до наказу №102-к від 17.01.2023 двох працівників Тростянецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) було переведено у Тростянецький сектор Гайсинської філії Вінницького обласного центру зайнятості (а.с.73).

Отже, за період з 01.01.2023 по дату звільнення позивача 20.03.2023 видатки Вінницького обласного центру зайнятості здійснювалися згідно з тимчасовим кошторисом видатків від 29.12.2022 (з 01.01.2023 по 31.03.2023).

У штат, затверджений згаданим наказом Державного центру зайнятості №128 від 08.12.2022, ОСОБА_1 не входила, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення працівникам не виплачувалася.

Разом з тим, згідно з умовами колективного договору, на підставі якого позивач просить виплатити їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення, така допомога виплачується у межах затвердженого фонду оплати праці на рік, яким така виплата не передбачена для працівників, які підлягали скороченню (під час дії тимчасового кошторису виплата такої допомоги не була передбачена; у кошторисі видатків на рік допомога розрахована на граничну чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 року №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», в яку ОСОБА_1 не включається).

Надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення є необов`язковою складовою заробітної плати, залежить від фонду оплати праці та від рішення керівництва, тобто її виплата є правом відповідача, а не обов`язком, що підтверджується, зокрема, і листом міністерства соціальної політики від 19.01.2015 №39/13/84-15 «Щодо надання матеріальних допомог держслужбовцю».

Таким чином, відмовивши позивачу у наданні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, відповідач жодним чином не порушив вимоги чинного законодавства, оскільки на момент написання позивачем заяви про виплату матеріальної допомоги тимчасовим кошторисом не було передбачено коштів для здійснення даної виплати.

Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №809/3057/15.

Відтак, у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та матеріальної грошової допомоги, а саме допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

20.03.2023 позивач отримала під особистий підпис повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

До суду з даним позовом ОСОБА_1 звернулась 22 травня 2023 року, тобто в межах тримісячного строку з дня одержання нею письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні.

Тому заява представника відповідача є безпідставною та не підлягає застосуванню при вирішенні даного спору по суті.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Враховуючи результат розгляду справи, витрати позивача зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення матеріальної грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Вінницький обласний центр зайнятості, , адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Стрілецька, 3-а.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2023 року.

Суддя А.М. Мудрак