Справа № 350/340/23
Провадження № 22-ц/4808/1267/23
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Баркова В.М., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» на рішення Рожнятівського районного суду від 30 серпня 2023 року під головуванням судді Пулика М.В. у селищі Рожнятів,

в с т а н о в и в:

В березні 2023 року ТОВ «Кредитсервіс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 26.05.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 210526-002, який було ним підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором К62025 (26.05.2021 14:56:51). Відповідно до умов кредитного договору клієнту було надано кредит у сумі 30 000 грн строком дії договору до 26.05.2022. Відповідно до умов кредитного договору крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5% (2 250 грн), які стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник має зробити 12 щомісячних платежів, повинен вносити платежі щомісячно до 26 числа відповідного місяця включно. На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 27 750 грн із врахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена кредитним договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті становить суму 2 250 грн. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином, внаслідок чого станом на 14.12.2022 заборгованість за кредитним договором становить 72 750 грн, з яких: 30 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 40 500 грн прострочена заборгованість за процентами; 2 250 грн строкова заборгованість за процентами. Станом на 14.12.2022 заборгованість залишається не погашеною.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у передбаченому в договорі розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 1056 від 26.05.2021 про перерахунок суми кредиту на визначений в кредитному договорі рахунок, з вирахуванням комісії 7,5% за оформлення кредиту. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, станом на день подачі позову відповідач має заборгованість за кредитом, що становить ціну позову.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу від 28.12.2022, однак заборгованість не була сплачена.

Зважаючи на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 750 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 30 серпня 2023 року задоволено частково позов ТОВ «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» суму заборгованості за Кредитним договором № 210526-002 від 26.05.2021 у розмірі 59 250 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 700,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 26 вересня 2023 року виправлено описку в рішенні Рожнятівського районного суду від 30 серпня 2023 року та правильно вказано в резолютивній частині суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» 2 185,85 грн.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає частковому скасуванню.

Апелянт зазначає, що тіло кредиту це сума коштів, яка взята в кредит у банку без врахування відсотків, пені та інших нарахувань. Згідно платіжного доручення від 26.05.2021 ОСОБА_1 отримав суму кредиту, що становить 27 750 грн.

Однак, відповідно до розрахунку кредитної заборгованості за період з 26.05.2021 по 14.12.2022, незважаючи на те, що позивач перерахував кошти в сумі 27 750 грн вимагає повернути суму 30 000 грн. Апелянт вважає, що для задоволення підлягає тільки позовна вимога, щодо тіла кредиту на суму 27 750 грн.

Апелянт не погоджується з позовною вимогою про стягнення: простроченої заборгованості за відсотками в сумі 40 500 грн та строкової заборгованості за відсотками в сумі 2 250 грн, оскільки із жодним документом на підставі яких видався кредит не був ознайомлений, що виключає задоволення позовної вимоги про стягнення відсотків повністю.

Апелянт вважає, що позивачем було грубо порушено ч.7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» згідно якої: «Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту».

Позичальник направив пропозицію укласти договір на суму 30 000 грн, а фінансова установа надавши кредит в сумі 27 750 грн, вказала, що ніби то надала кредит саме по заявленій пропозиції, тобто свідомо змінила зміст без згоди ОСОБА_1 .

Просить скасувати рішення частково та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити часткового позов та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту в розмірі 27 750 грн, у решті задоволення позову відмовити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «Кредитсервіс» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що є безпідставним нарахування і стягнення з боржника суми відсотків, що передбачені договором після спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки воно суперечить умовам кредитного договору та ст. 1048 ЦК України.

Апелянт зсилається на пункт 2.2. кредитного договору, де вказано, що позичальник зобов`язався повернути кредит та здійснити плату за його користуванням до закінчення строку дії Договору згідно графіку, передбаченого договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Суд проігнорував умови кредитного договору, у якому зазначено, що даний кредитний договір діє до повного його виконання, а в ст. 1048 ЦК України зазначено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Апелянт зсилається на судову практику, де визнано правомірним нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Тому, кредитор може розраховувати на проценти по кредиту за весь час до його повернення, незалежно від закінчення строку дії договору.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу представника ТОВ «Кредитсервіс», в якому зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги представника ТОВ «Кредитсервіс».

Зазначає, що позикодавець не ознайомив позичальника з усіма умовами договору.

Вказує на те, що позивач зазначив, що відповідно до п. 9.3. кредитного договору невід`ємною частиною договору є внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Тобто без даних правил кредитний договір є недійсним.

Однак із такими правилами ОСОБА_1 не ознайомлювали про, що вказує відсутність підпису на них.

Зміст цих правил підтверджує те, що позичальнику ніхто не міг надати ознайомитися з ними, кредитним договором та паспортом кредитного продукту.

Оскільки згідно п. 4.6. правил кредитний договір повинен бути підписаний позичальником відразу після прийняття рішення про надання кредиту. Тобто позичальник позбавлений права вивчати документи по кредиту самостійно.

Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Кредитсервіс».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 26.05.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 210526-002, за умовами якого ТОВ «Кредитсервіс» надало ОСОБА_1 фінансовий кредит в сумі 30 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності (а.с. 7-8).

Кредитний договір № 210526-002 від 26.05.2021 було підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором К62025 (26.05.2021 о 14:56:51).

У п.2.1 договору зазначено, що строк дії договору становить з 26.05.2021 по 26.05.2022.

Відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.9.3. кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил.

ОСОБА_1 26.05.2021 підписано паспорт кредитного продукту «12 місяців», в якому вказані умови кредитування: сума кредиту 30 000 грн, строк кредитування - 12 місяців, процентна ставка - 97,5 % річних, спосіб надання кредиту - безготівковий. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с.8-9).

З платіжного доручення №1056 від 26.05.2021 вбачається, що на банківський рахунок ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» на зазначений ним в кредитному договорі, кредитодавцем були перераховані кошти в розмірі 27 750,00 грн (а.с. 21).

Згідно розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором за період з 26.05.2021 по 14.12.2022 борг ОСОБА_1 перед позивачем становить 72 750 грн (а.с 22).

ТОВ «Кредитсервіс» 28.12.2022 направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу, яка була ним отримана особисто 26.01.2023, в якій позивач повідомив про розмір заборгованості, відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та необхідність сплати наявної заборгованості в розмірі 72 750 грн (а.с. 19-20).

З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 210526-002 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 14.02.2022 не погашена, залишок заборгованості складає 72 750 грн, з яких: 30 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 40 500 грн прострочена заборгованість за процентами; 2 250 грн строкова заборгованість за процентами (а.с. 16).

Відповідно до умов кредитного договору № 210526-002, позичальник здійснює погашення кредиту та оплату процентів згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.3.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору. Щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом. Відповідно до п.3.2. кредитного договору, плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів стягуються разові проценти, вказані у договорі від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Відповідно до п.3.3. кредитного договору, загальна вартість кредиту зазначена на першій сторінці договору. Частка основної суми та процентів в цій фіксованій сумі розраховується кредитодавцем згідно умов кредиту зазначені на першій сторінці договору. Останній платіж коригується, виходячи із залишку основної суми та несплачених процентів. Відповідно до п.3.4. кредитного договору, процентна ставка за цим договором є фіксованою. Відповідно до п.3.7. кредитного договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: 3.7.1. у першу чергу сплачуються прострочені до повернення проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту; 3.7.2. у другу чергу сплачуються проценти за користування кредитом та сума кредиту; 3.7.3. у третю чергу сплачуються пеня, штрафи та інші платежі відповідно до договору.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

За приписом ст. 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За умовами кредитного договору №210526-002 від 26.05.2021 його невід`ємною частиною є Внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил (п. 9.3. кредитного договору).

Вказані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Правилами абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що закріплено положеннями ст. 205, ст. 207 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року - у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року - №127/33824/19.

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, електронний договір має містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі (шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації), а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, провадження №61-16243св20.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позов ТОВ «Кредитсервіс» суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір від 26.05.2021 підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, доказів на підтвердження позиції відповідача матеріали справи не містять, відповідачем не надано доказів не укладання такого договору. Позивачем доведено виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 210526-002 від 26.05.2021.

Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачем суду не було надано, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також судом першої інстанції вірно враховано те, що безпідставним є нарахування та стягнення з боржника суми відсотків, після спливу визначеного договором строку кредитування, після 26.05.2022.

Доводи представника ОСОБА_1 про те, що задоволенню підлягає тільки позовна вимога, щодо тіла кредиту на суму 27 750 грн, є невірними, оскільки відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Уклавши договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений з умовами кредитного договору, повністю розуміє їх, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил.

ОСОБА_1 було підписано паспорт кредитного продукту, в якому вказані умови кредитування. Своїм підписом підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Також відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

З договору укладеного сторонами п.1.1 вказано, що кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 30 0000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. За п.2.2 цього договору позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, передбаченого договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Згідно цього договору стосовно п.7.2 сторони домовились, що кредитодавець при підписанні цього договору та при укладенні додаткових угод до нього може використовувати факсимільне відтворення підпису, аналоги власноручних підписів їх уповноважених осіб за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного-числового підпису або іншого аналогу власноручного підпису (а.с. 7-8).

Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не виконав умови укладеного ним договору не повернув кредитні кошти та проценти за користування кредитними коштами, тому у позивача виникло право на стягнення коштів за кредитним договором у межах строку кредитування з нарахованими відсотками.

Доводи представника ТОВ «Кредитсервіс» про те, що правомірним є нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту, тобто поза межами стоку кредитування, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів є невірними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) вказала, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п. 116 постанови від 05 квітня 2023 року) .

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п. 128 постанови від 05 квітня 2023 року).

Велика Палата Верховного Суду у п. 141 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року з огляду на мотивувальну частину постанови від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 уточнила викладений у цій постанові висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Також Велика Палата Верховного Суду у п. 146 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Беручи до уваги умови договору, відповідно до п.5.2 кредитного договору встановлена відповідальність сторін, де вказано, що у разі порушення Позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим Договором, він зобов`язується сплатити на користь Кредитодавця штраф. У разі несвоєчасної оплати кожного щомісячного платежу (понад 7 календарних днів) Позичальник оплачує штраф в розмірі 10% від розміру простроченого (-их) щомісячного (-их) платежу (-ів). У такому разі Позичальник зобов`язаний заплатити на користь Кредитодавця нарахований штраф до завершення дії Договору. Загальна сума штрафу не може бути більшою за 50 відсотків суми кредиту.

Установивши, що проценти за «користування кредитом» нараховані, зокрема, поза межами строку кредитування, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача таких процентів, що відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 і від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що ст. 1048 ЦК України передбачено сплату процентів щомісяця до дня повернення позики і Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 визнано правомірним нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Викладений у цій постанові висновок щодо застосування вимог ст. 625 та 1048 ЦК України був уточнений у п. 141 іншої постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року, про що зазначено вище.

Умови укладеного між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 кредитного договору не містять домовленості сторін щодо нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Натомість у відповідному розділі договору сторони передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), а у Розділі 5 договору встановлена відповідальність сторін, зокрема сплата Позичальником штрафу у разі порушення ним виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за договором.

ТОВ «Кредитсервіс» не надав доказів щодо підстав нарахування та стягнення процентів як міри відповідальності у визначеному ним розмірі за період після закінчення строку кредитування. Крім того, товариство не заявляло вимог про стягнення процентів за період після закінчення строку кредитування,нарахованих у розмірі, визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанцій щодо безпідставності нарахування та стягнення з боржника відсотків, нарахованих позивачем після спливу визначеного договором строку кредитування.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування або зміни з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду від 30 серпня 2023 року залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.М. Барков О.О. Томин