Справа № 128/3149/22
УХВАЛА

05 січня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за заявою в порядку окремого провадження заявника ОСОБА_1 про встановлення факту смерті дружини,-

ВСТАНОВИЛА:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій вказує, що він був чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Милове Бериславського району Херсонської області внаслідок отримання смертельних поранень.

Зазначає, що не має можливості отримати свідоцтво про смерть дружини в відділі ДРАЦС, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території, де наразі ведуться бойові дії, тому на цій території неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті дружини в відповідності до ст. 17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Вказує, що встановити факт смерті йому необхідо для отримання свідоцтва про смерть дружини.

Просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Милове Бериславського району Херсонської області.

До заяви заявник додав копії таких документів в якості доказів : копію паспорту заявника ; копію паспорта гр. ОСОБА_2 ; копію картки платника податків гр. ОСОБА_2 ; копію картки платника податків заявника та копію довідки за № 07 від 13.12.2022 за підписом начальника Милівської сільської військової адміністрації Мінько Л., з якої убачається, що вона видана заявнику про те, що дійсно його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала смертельні порання в наслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 загинула в с. Милове Херсонської області Бериславського району.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що подана заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 317, 318 ЦПК України.

При залишенні заяви без руху, суддя керується положеннями статей 10 ч. 9, 175, 177 ЦПК України, тобто застосовує аналогію закону, так як главами 1 та 2 розділу IV ЦПК України прямо не врегульовано дії судді при подачі до суду заяви, яка не відповідає вимогам ЦПК.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Так, згідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Однак, при зверненні до суду із заявою про встановлення факту смерті заявником не було дотримано вимог ч. 1 ст. 317 ЦПК України, оскільки до заяви не додано належних та допустимих доказів перебування ним у шлюбі із гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При чому, суд звертає увагу, що штамп у паспорті ні є належним, достатнім , достовірним та допустимим доказом на підтвердження факту перебування його із гр. ОСОБА_3 в шлюбі.

Окрім того, в заяві не вказано з якою метою заявник просить суд встановити факт смерті.

Згідно до ч.4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Аналогічне положення роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31 березня 1995 року( із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98.

Однак, при зверненні до суду із заявою про встановлення факту смерті заявником не зазначено взгалі заінтересованої особи, в тому числі , і відповідний відділ ДРАЦС, який має видати свідоцтво про смерть в разі задоволення даної заяви, а також відсутня відповідна відповідь ДРАЦС про відмову в реєстрації смерті гр. ОСОБА_2 .

Крім того, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті своєї дружини, заявником не зазначено в заяві, чи є в померлої батьки та/або діти, які, у випадку їх наявності, мають бути зазначені в заяві, як заінтересовані особи, оскільки , вони серед іншого, можуть бути в подальшому і потенційними спадкоємцями. Також, сама заява подана в одному екземплярі.

Таким чином, в порушення ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, не визначено заінтересованої особи та не вказано її адресу, не зазначено поштові індекси, відомості про ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (заінтересованої особи), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (заявника), відомі засоби зв`язків, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти учасників процесу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України N 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.

Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106-о), затвердженої Наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року N 545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється.

Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання. Номери довідки про причину смерті і лікарського свідоцтва про смерть мають бути ідентичними. Довідка завіряється круглою печаткою закладу.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106-о), лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

Заявником до заяви про встановлення факту смерті не додано лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о) гр. ОСОБА_2 . Відсутність же цього доказу унеможливлює встановити юридичного факту про встановлення смерті особи (із зазначення причин смерті) в разі відмови у проведенні державної реєстрації смерті відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК ( 1502-06 ), на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Отже, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку на їх усунення. Недоліки підлягають усуненню шляхом складання нової редакції тексту заяви, поданням її до суду з копіями заяви та додатків, засвідчених належним чином, у відповідності до кількості заінтересованих осіб ( особи).

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику із доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Олена САЄНКО