ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 359/10612/19

провадження № 61-13435св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Галатенко Євгеній Євгенійович, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Чирки С. С. від 26 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Олійника В. І., Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П., від 15 серпня 2023 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Світ Фінансів», про визнання іпотечного договору припиненим та припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що

23 травня 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 200/П/23/2008-840, за умовами якого вона отримала грошові кошти у сумі 52 734 дол. США.

3. З метою забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки

від 23 травня 2008 року, за умовами якого вона передала відповідачу в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,0514 га, яка розташована на території садового товариства «Злагода» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. У зв`язку з наведеним на зазначену земельну ділянку було накладена заборона відчуження.

4. Зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва

від 14 липня 2015 року у справі № 761/9160/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Верповської О. В. від 19 жовтня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 8218, про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

5. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 22 серпня 2017 року у справі № 359/3848/14-ц у задоволенні позову

ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Рішення набрало законної сили 19 вересня 2017 року.

6. Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року, у справі 753/13696/15 скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском позовної давності.

7. Посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у цивільній справі №753/13696/15 встановлено, що строк давності повернення споживчого кредиту минув, вважала, що договір іпотеки від 23 травня 2008 року на підставі частини п`ятої статті 3, пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» є припиненим.

8. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати припиненим договір іпотеки, укладений 23 травня 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р. В. та зареєстрований в реєстрі за № 400; припинити обтяження (реєстраційний номер обтяження 8246757) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер: :04:007:1008, що розташована за адресою: садівниче товариство «Злагода», Гнідинська сільська рада, Київська область.

Стислий виклад позиції відповідача

9. Відповідач ТОВ «Світ Фінансів» заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, а тому відсутні підстави для висновку про припинення договору іпотеки від 23 травня 2008 року, укладеного з метою забезпечення їх виконання. Зосереджував увагу на законодавчо передбачених підставах припинення зобов`язань (глава 50 ЦК України, статті 17 Закону України «Про іпотеку»), а також на тому, що навіть за наявності рішення суду про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняються. Крім того, зазначав про строковий характер кредитних зобов`язань та наявність у кредитора права на позасудовий захист.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

10. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

11. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», для припинення іпотеки. Зазначено, що основне зобов`язання перед відповідачем не виконано, строк іпотечного договору не закінчився, предмет іпотеки не реалізований, іпотекодержатель не набув права власності на предмет іпотеки, договір іпотеки не визнавався недійсним, а предметом іпотеки є земельна ділянка, яка в силу своїх фізичних властивостей не може бути знищена.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

12. Постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року залишено без змін.

13. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для припинення спірної іпотеки та скасування всіх обтяжень, накладених згідно з договором іпотеки.

Узагальнені доводи касаційної скарги

14. 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат

Галатенко Є. Є., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 15 серпня 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.

15. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-68цс15, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, а також обґрунтовує необхідність відступлення від висновку щодо застосування приписів Закону України «Про іпотеку» про припинення іпотеки у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 квітня

2018 року у справі № 921/247/17-г/16, від20 червня 2018 року у справі

№ 752/17492/15-ц, від04 липня 2018 року у справі № 569/1548/16-ц, від18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі

№ 766/10193/16-ц, від03 березня 2021 року у справі № 335/9695/19,

від 27 липня 2021 року у справі № 545/747/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 548/223/19, від 11 лютого 2022 року у справі № 482/1561/20-ц і застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Крім того указує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема положень абзацу першого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 266 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 267 ЦК України, частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку», а також пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній до 10 червня 2017 року) та частини першої статті 509 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункти 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

16. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що у зв`язку із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Зазначене свідчить про втрату відповідачем суб`єктивного права на задоволення своїх вимог у судовому порядку через сплив позовної давності, що було встановлено постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого

2019 року у справі № 763/13696/15, а також і в досудовому порядку з огляду на положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист право споживачів».

17. Вважає, що відсутність в ЦК України та Законі України «Про іпотеку» такої підстави для припинення іпотеки як сплив строку давності не є умовою для не застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 8, 9 Конституції України, а також принципу правової визначеності та остаточності вирішення спору.

18. З урахуванням положень абзацу 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 266 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною до 10 червня

2017 року), статті 1 Першого протоколу до Конвенції наявні підстави для відступу від правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

19. Крім того, вважає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування указаних норм матеріального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

21. Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 359/10612/19, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

22. 17 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

23. Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

24. 30 жовтня 2023 року ТОВ «Світ фінансів» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду письмові пояснення щодо обставин справи, у яких зазначає про те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до його припинення або закінчення строку дії іпотечного договору. Сплив позовної давності не визначений главою 50 ЦК України як підстава для припинення зобов`язання. Зосереджує увагу на наявності у кредитора права на позасудовий захист його прав, а також наявності правових підстав для звернення до суду з позовом в частині щомісячних платежів до кінця дії кредитного договору (до 23 травня 2028 року).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. 23 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», який надалі змінив назву

на ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 200/п/23/2008-840, за умовами якого останній було надано грошові кошти у розмірі 52 734,00 дол. США під 14,49 % річних строком до 23 травня 2028 року.

26. Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала земельна ділянка, яка розташована на території Гнідинської сільської ради, садового товариства «Злагода» Бориспільського району Київської області, площею 0,0514 га, кадастровий номер :04:007:1008.

27. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня

2015 року (справа № 761/9160/15-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., вчинений 19 жовтня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 8218, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, яка розташована на території Гнідинської сільської ради, садового товариства «Злагода» Бориспільського району Київської області, площею 0,0514 га, кадастровий номер :04:007:1008.

28. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 22 серпня 2017 року (справа № 359/3848/14-ц) відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

29. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року (справа № 753/13696/15) позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №200/П/23/2008-840 від 23 травня 2008 року у розмірі

90 713,94 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 1 943 407,56 грн та пеню і штраф у розмірі 317 431,35 грн, а всього

2 260 838,91 грн. У іншій частині позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

30. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Галатенка Є. Є. задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року скасовано у частині стягнення штрафу, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог. Зменшено загальний розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» з 2 260 838,91 грн до

2 202 536,68 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

31. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Галатенка Є. Є. задоволено частково. Постанову Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

32. Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 962,00 грн.

33. Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишено без змін.

34. 10 січня 2019 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Світ фінансів» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. за реєстровим № 9.

Позиція Верховного Суду

35. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

36. Відповідно до пунктів 1 - 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

37. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

38. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

39. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

40. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

41. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

42. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

43. Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

44. За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

45. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

46. Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

47. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

48. Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

49. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

50. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

51. Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

52. Згідно з нормою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

53. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

54. У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Боржник має виконати повністю те, що ним було обіцяне. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

55. За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

56. У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання, і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

57. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Сплив позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

58. Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку», яка містить виключний перелік підстав такого припинення, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

59. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку», зараз і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

60. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, у ЦК України та в Законі України «Про іпотеку» немає такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням. У цій справі Велика Палата Верховного Суду відхилила довід позивачки про відсутність у кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності.

61. Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

62. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові у справі № 6-786цс17, а також у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 921/247/17-г/16, від 20 червня 2018 року у справі № 752/17492/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 569/1548/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 766/10193/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 335/9695/19,

від 29 вересня 2021 року у справі № 548/223/19, від 11 лютого 2022 року у справі № 482/1561/20-ц, від 17 травня 2022 року у справі № 523/18773/19,

від 07 вересня 2023 року у справі № 638/961/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 331/6035/21.

63. У постанові від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20 Верховний Суд зазначив, що спірні правовідносини сторін після відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припиняються, а трансформуються в натуральне зобов`язання.

64. Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але отримане в результаті добровільного виконання не є безпідставно набутим майном (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

65. Встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку».

66. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

67. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням заявлених позивачкою підстав для припинення іпотеки (пропуск кредитором позовної давності за основним зобов`язанням), не суперечать висновкам Верховного Суду України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі №6-68цс15, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 щодо загальних правил застосування положень ЦК України про позовну давність.

68. Ураховуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що практика застосування положень статті 593 ЦК України та статті 17 Закону України «Про іпотеку», у взаємозв`язку з положеннями статей 266, 267 ЦК України, є сталою.

69. Касаційна скарга подана також з підстав, визначених пунктом 2 частини другої статті 389 ЦК України (необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні).

70. Відступ від правової позиції - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

71. В контексті заявлених ОСОБА_1 підстав для відступу від сталої практики застосування указаних норм матеріального права, колегія суддів зазначає, що посилання касаційної скарги на необхідність урахування положень Закону України «Про захист прав споживачів» при вирішенні питання щодо припинення іпотеки є безпідставними, оскільки іпотека є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона договору іпотеки не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб іпотекодавця. Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 755/15505/21.

72. Колегія суддів не вбачає правових підстав для відступу від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо відсутності підстав для припинення іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності до основної вимоги.

73. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

74. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

75. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Галатенко Євгеній Євгенійович, залишити без задоволення.

2. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 26 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 15 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович