Провадження № 2/369/4375/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31.10.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача 1 ОСОБА_3 ,

представника відповідача 2 Мустіпан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві матеріали цивільної справи № 756/13722/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нумеріцька Світлана Павлівна про стягнення зі спадкоємців боргу кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач 1) та ОСОБА_5 (далі відповідач 2), яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовом про стягнення кредитором спадкодавця боргу зі спадкоємців у розмірі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) доларів США.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 18 лютого 2021 року спадкодавець відповідачів ОСОБА_7 за договором позики отримала від позивача в борг 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) доларів США для лікування печінки у закордонній клініці. ОСОБА_7 зобов`язалася повернути позивачеві кошти до 01 вересня 2021 року та зазначила, що у разі неможливості їх повернення подарує позивачеві належне їй на праві власності нерухоме майно на вказану суму.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. До цього часу борг позивачеві не повернуто, тобто зобов`язання да договором позики не виконано.

Розуміючи необхідність вирішення питання щодо стягнення боргу зі спадкоємців ОСОБА_7 , позивач 08.09.2021 року звернувся із відповідною заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нумеріцької Світлани Павлівни про задоволення спадкоємцями вимог кредитора.

На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 по 87 500 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США основного боргу та понесені судові витрати.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі, 10.12.2021 року, помер визначений у позовній заяві відповідач ОСОБА_6 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19.01.2022 року зупинено провадження у справі до залучення правонаступників.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.08.2022 року поновлено провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Судом також було залучено у якості відповідача 2 ОСОБА_5 .

Після початку розгляду справи по суті спору та з`ясування судом місцезнаходження основної частини нерухомого майна спадкодавця у Києво-Святошинському районі Київської області, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16.03.2023 року дану цивільну справу було передано на розгляд Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2023 року прийнято вказану справу до розгляду та розпочато підготовче провадження за правилами загального позовного провадження.

14.08.2023 року до суду разом з клопотанням про приєднання до матеріалів справи письмових доказів представником позивача надано суду висновок експерта № СЕ-19/111-23/24464-ПЧ від 22.06.2023 року, виконаний експертами Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в рамках кримінального провадження № 0002110 від 18.06.2021 року за результатами почеркознавчої експертизи. Даний висновок прийнято судом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні 31.10.2023 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пояснив суду, що 18.02.2021 року він надав у борг ОСОБА_7 кошти у сумі 175 000 доларів США для лікування у закордонній клініці, а вона написала та передала йому відповідну розписку про отримання коштів. Позичальниця зобов`язалася повернути йому кошти до 01.09.2021 року або у разі неможливості їх повернення подарувати належне їй на праві власності нерухоме майно на вказану суму. Оскільки позичальниця ОСОБА_7 , яка була першою дружиною його брата, передчасно померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , то борг йому до цього часу не повернуто, зобов`язання спадкодавця спадкоємцями не виконані. Будучи допитаним у якості свідка позивач детально пояснив обставини спілкування з позичальницею ОСОБА_7 , обставини передачі їй коштів, перерахування останньою частини коштів та надання йому розписки, а також відповів на питання представників сторін та суду.

Представник позивача у судовому засіданні 31.10.2023 року підтримав пояснення позивача та додатково вказав на те, що позивач забезпечував поховання ОСОБА_7 та інші поминальні обряди, у той час як відповідач 2 не була в Україні дуже давно, не була на похоронах матері, батька, сестри, приїхала лише для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. При цьому, заперечив доводи представника відповідача 2 про часті і відверті спілкування покійної ОСОБА_7 з сестрою та з батьком, заперечив їх начебто гарні взаємовідносини, оскільки раніше між ними навіть був судовий спір щодо майна, а відтак вона їм не довіряла свої таємниці та проблеми і могла їх обговорювати лише з єдиним сином відповідачем 1. За таких обставин, відповідач 2 не могла знати про реальний стан здоров`я та майновий стан покійної сестри, яка мала достатню кількість нерухомості та земельних ділянок для забезпечення за їх рахунок можливості власного лікування. Також представник позивача надав критичну оцінку показанням ОСОБА_8 , який був допитаний як свідок Оболонським районним судом міста Києва та який у такий спосіб намагався створити собі алібі, оскільки є фігурантом кримінального провадження про викрадення майна з квартири ОСОБА_7 після її смерті. Звернув увагу, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали лише періодичні зустрічі як коханці, так як останній був офіційно одруженим та не міг проживати у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 . Більше того, в рамках згаданого кримінального провадження органом досудового слідства було проведено почеркознавчу експертизу, висновок якої достовірно підтверджує, що розписка була написана власноручно та підписана особисто ОСОБА_7 , що додатково спростовує голослівні пояснення представника відповідача 2. Також просив суд задовольнити вимоги позивача саме у валюті позики і розподілити понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору і оплату правничої допомоги адвоката, стягнувши їх з відповідачів у рівних частках.

Відповідач 1 у судове засідання 31.10.2023 року не з`явився. Представник відповідача 1 надав суду пояснення про визнання останнім вимог позову, оскільки його довіритель повідомив йому про свою обізнаність від покійної матері про дану позику, про обговорення з нею за її життя необхідності лікування і позики коштів саме у позивача, з яким у матері були давні родинні стосунки та який є його дядьком. Також підтвердив своєчасне надіслання відповідачем 1 до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач 2 у судове засідання 31.10.2023 року не з`явилася. Представник відповідача 2 надала суду пояснення, що її довіритель часто спілкувалася зі своєю покійною сестрою, знала її настрої та плани, проте нічого не чула від останньої про необхідність її лікування за кордоном і позичання для цього великої суми коштів. Її сестра ніде не лікувалась та не збиралась на лікування, не мала для цього коштів, здавала золоті прикраси у ломбард та брала кредити і що користування сумою у 175 000 доларів США не можна було б не помітити. Вважає, що ОСОБА_7 розписку не писала, кошти за нею не отримувала та просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа надала до матеріалів справи копію спадкової справи, проте у судове засідання 31.10.2023 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії розписки власноруч написаної ОСОБА_7 , 18 лютого 2021 року за договором позики ОСОБА_7 взяла у ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 175 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01 вересня 2021 року, або ж у разі неможливості їх повернення подарувати ОСОБА_1 належне їй на праві власності нерухоме майно на вказану суму.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Факт передачі коштів підтверджується наданою позивачем розпискою від 18 лютого 2021 року, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні.

Згідно цієї розписки позичальниця ОСОБА_7 зобов`язалася повернути позивачу зазначену суму позики до 01 вересня 2021 року, або ж у разі неможливості їх повернення подарувати ОСОБА_1 належне їй на праві власності нерухоме майно на вказану суму.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-23/24464-ПЧ від 22.06.2023 року підпис від імені В.В. Гончаренко біля надпису «18 лютого 2021 року» у Розписці про отримання грошових коштів від імені ОСОБА_7 датованій ІНФОРМАЦІЯ_3 виконаний ОСОБА_7 .

Рукописний текст у вигляді «Розписка, я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 », зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , отримала від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , який мешкає по АДРЕСА_2 кошти на проведення лікування печінки у закордонній клініці у розмірі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) доларів США і зобов`язуюсь у строк до 01 вересня 2021 року повернути вказану суму. У разі неможливості повернути кошти у повному розмірі, зобов`язуюсь подарувати ОСОБА_1 належне мені на праві власності нерухоме майно на вказану суму. Розписка написана мною добровільно, без примусу, а її оригінал передаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (підпис) ОСОБА_7 » у Розписці про отримання грошових коштів від імені ОСОБА_7 датованій ІНФОРМАЦІЯ_3 виконаний ОСОБА_7 .

Станом на момент ухвалення рішення суду відповідачами не надано жодних доказів щодо виконання/часткового виконання спадкоємцями позичальниці умов договору позики та повернення грошових коштів.

Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у тому числі й з копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 44 роки, спадщину після її смерті прийняли її син відповідач 1 ОСОБА_4 та її батько ОСОБА_6 , які є спадкоємцями майна померлої за законом.

16 липня 2021 року ОСОБА_6 склав заповіт, згідно з яким, все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось і взагалі все, що йому належатиме на день смерті, заповідав ОСОБА_5 .

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і ОСОБА_6 , який за життя спадщину після смерті доньки ОСОБА_9 на частину належного їй майна оформити не встиг.

Таким чином, спадкоємцями майна ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , є відповідач 1 та відповідач 2, як спадкоємець майна покійного ОСОБА_6 , які мають спадкувати майно та грошові зобов`язання спадкодавця у рівних частках по частині кожен.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

За наявних обставин справи, у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_7 , зобов`язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог визначені статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Зокрема, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1281 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Частина друга статті 1281 ЦК України передбачає, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

З матеріалів спадкової справи вбачається належне виконання позивачем обов`язку пред`явити свої вимоги до спадкоємців, коло спадкоємців та наявність спадкової маси, яка є достатньою для забезпечення вимог кредитора спадкодавця. Більше того, вартість майна підтверджується відповідними його оцінками, які наявні в матеріалах справи та які не оспорювалися сторонами.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України «Про валюту і валютні операції» та Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Вказана правова позиція підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18).

Оскільки станом на час ухвалення рішення, суду не надано доказів щодо виконання/часткового виконання спадкоємцями умов договору позики та повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача 175 000 доларів США боргу в рівних частинах по 87 500 доларів США з кожного.

Окрім того, надаючи оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, суд вважає їх достовірними, достатніми, належними і допустимими, які у повній мірі доводять обґрунтованість позовних вимог позивача.

Надаючи оцінку показанням свідків, які були допитані Оболонським районним судом міста Києва та звукозапис допиту яких було прослухано у судовому засіданні 31.10.2023 року, суд наголошує, що відповідно до абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 щодо його необізнаності про надання позивачем позики ОСОБА_7 , оскільки вчинення такого правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, у той час як вказаний свідок навіть не був присутній під час передачі позивачем коштів ОСОБА_7 .

Одночасно з цим, суд констатує факт ненадання будь-яких письмових доказів представником відповідача 2 на спростування доводів позивача, які у свою чергу повністю підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Пояснення представника відповідачки 2 суд розцінює як припущення та власну незгоду останньої з наявністю боргу у спадкодавця і небажання спадкувати грошові зобов`язання.

Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

При цьому, суд наголошує на вимогах ч.ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідачів понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 11 350 гривень та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 45 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно з ч. 3 цієї ж статті належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у т.ч. й витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 45 000 грн підтверджуються договором про надання правової допомоги від 04.10.2019 року, укладеним між адвокатом Корзаченком Володимиром Миколайовичем та ОСОБА_1 , розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу від 07.11.2022 року, актом здачі-прийняття виконаних робіт від 07.11.2022 року та квитанцією № 090802 від 07.11.2022 року.

Зважаючи на тривалість розгляду справи та час витрачений представником позивача на надання правничої допомоги, а також, що відповідачами та їх представниками розмір судових витрат не оспорювався і не було заявлено заперечень щодо його невідповідності, неспівмірності чи необхідності зменшення, то судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нумеріцька Світлана Павлівна про стягнення зі спадкоємців боргу кредитором спадкодавця задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 87500 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США, суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 87500 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США, суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача 1: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача 2: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Інформація про третю особу: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нумеріцька Світлана Павлівна, адреса: 02095, м. Київ, вул. Ахматової Анни, буд. 35, прим. 280-а.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено: 07.11.2023 року.

Суддя А.В. Янченко