Справа № 523/4084/23
Провадження №2/521/2935/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Петренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу перерахування суми аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу перерахування суми аліментів.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року по справі №523/3975/22.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 жовтня 2009 року по липень 2019 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сумісне життя з відповідачкою не склалося. 20 червня 2022 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано.

Донька після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю.

24 травня 2022 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси з позивача на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 16 квітня 2022 року і до повноліття доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 11 липня 2022 року донька проживає разом з батьком та знаходиться на повному його утриманні, у зв`язку з чим вважає, що його має бути звільнено від стягнення аліментів на її утримання.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Мазур Н.С. надійшла зустрічна позовна заява, в якій вона просить змінити спосіб стягнення, який було встановлено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року по справі №523/3975/22, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 16 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, шляхом стягнення з ОСОБА_1 та перерахування суми аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 16 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття на розрахунковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вимоги обґрунтовує тим, що станом на 09.06.2023 року у позивача існує борг у сумі 20250 грн. по сплаті аліментів.

Як відомо стороні відповідача деякий час приблизно 3-4 місяці донька проживала взагалі не з позивачем, а з його матір`ю за адресою реєстрації позивача, а він проживав за адресою: АДРЕСА_1 в приватному будинку, що належить позивачу на праві приватної власності.

Відповідачу відомо про бажання позивача виїхати за кордон і борг по аліментах йому не дозволить цього зробити.

За той час, що донька проживає з позивачем, відповідачка всіляко намагається зустрітися з дочкою, поспілкуватися, передати матеріальні кошти або подарунки, одежу. Іноді донька їде на зустріч, іноді категорично не хоче зустрічей та подарунків. Відповідач передає кошти через бабусю доньки коли донька раз чи два на тиждень приїжджає до них, поповнює їй рахунок мобільного телефону.

Надані позивачем разом з позовною заявою копії не завірені взагалі. Відсутні будь які документи, які підтверджують, що позивач витрачає на місяць на забезпечення доньки таку велику суму коштів, що це йому заважає сплачувати 1500 грн. аліментів, які призначено судом.

Акт, складений 13.11.2022 року незрозуміло ким не на відповідному бланку, при цьому вказано, що складено його депутатом сільської ради.

Акт про спільне проживання без дати, відсутні документи, які підтверджують особи людей, які начебто склали цей акт та підписали.

Акт умов проживання №102 без дати, не зрозуміло, за якою саме адресою він складений і на підставі чого.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить відмовити стороні позивача за зустрічним позовом у його задоволенні.

Зазначає, що у зустрічній позовній заяві представник ОСОБА_2 просить змінити спосіб стягнення аліментів шляхом стягнення з ОСОБА_1 аліментів щомісячно в розмірі 1500 грн. та перерахування їх безпосередньо на розрахунковий рахунок неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 16 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

При цьому представник ОСОБА_2 зазначає, що одержувач аліментів має абсолютне право на зміну способу стягнення аліментів і не є важливим, чому він так вирішив.

Але таке твердження є хибним.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином та своєчасно.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно.

Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступних висновків.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року, справа 523/3974/22.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №167. В графі мати зазначено « ОСОБА_2 », в графі батько зазначено « ОСОБА_1 ».

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 16 квітня 2022 року і до повноліття доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З акту №102 обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що за цією адресою проживають: ОСОБА_1 батько, ОСОБА_3 донька, ОСОБА_4 дідусь.

Відповідно до акту, складеного депутатом Красносільської сільської ради Чумак О.А. підтверджено, що неповнолітня ОСОБА_3 , 2010 року народження, мешкає разом з батьком з 11.07.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту про спільне проживання, який склали мешканці по АДРЕСА_1 , вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2022 року.

Верховний Суд в постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до положень ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , окремо від матері, у зв`язку з чим припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а припинення стягнення аліментів, з урахуванням також п.23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відбувається за загальними правилами, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з ч.1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч.2 ст.432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові ВС від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформовано висновок, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

На підставні викладеного, оскільки відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України, рішення було видано Суворовським районним судом м. Одеси, позивачу необхідно звернутись до вказаного суду з відповідно заявою про вирішення питання щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу перерахування суми аліментів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З аналізу цих норм законодавства можливо зробити висновок, що зміна способу стягнення аліментів є способом захисту права дитини на утримання та права власності дитини на вже стягнуті аліменти.

При цьому ч. 3 ст. 181 СК України передбачає лише два способи стягнення аліментів у частці від доходу або у твердій грошовій сумі, а заміна способу стягнення аліментів відбувається шляхом зміни визначеного судом способу за вибором одержувача аліментів на визначений цією статтею інший спосіб, який є відмінним від раніше визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів.

Зміна способу стягнення аліментів не передбачає зміну особи одержувача аліментів.

Зустрічна позовна заява стосується не зміни способу стягнення аліментів, а стосується зміни особи одержувача аліментів, якою рішенням суду визначена ОСОБА_2 , на особу її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , що суперечить вимогам ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволені зустрічної позовної заяви.

Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89,258-259, 263-265, 268,432 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Одеси, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2022 року по справі №523/3975/22, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу перерахування суми аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Суддя: І.В. Плавич