Справа № 305/240/21
Провадження по справі 2/305/18/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2023 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

прокурора Ластовичака В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Державне підприємство "Ясінянське лісомисливське господарство" про визнання недійсним та скасування розпоряджень голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ :

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 579 від 26.10.2011, «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, за межами населених пунктів» в частині затвердження громадянці ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0116, площею 1,6398 га, яка розташована в урочищі Плитоватий, с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства та передачу її у власність вказаної громадянки та скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки. Крім того, просила стягнути з відповідачки витрати понесені на сплату судового збору. Позов обґрунтований тим, що Закарпатською обласною прокуратурою в ході опрацювання на наявності підстав для представництва інтересів держави матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000003 від 15.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного вибуття з державної власності земель лісового фонду. Право постійного користування землею ДП «Ясінянське ЛГ» посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК №000378, виданим 18.12.1996 на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 18.12.1996 за № 360. Встановлено, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №6110 від 14.03.2007 надано дозвіл громадянці ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в ур. Плитоватий, с. Лазещина. На вказаній підставі ПП ОСОБА_4 розробив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0116, яка розташована в урочищі Плитоватий, с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 579 від 26.10.2011 гр. ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вказану земельну ділянку та надано її у власність для ведення особистого селянського господарства. Надалі земельна ділянка на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11.04.2013 внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Водночас згідно з висновком експерта №15/58 від 20.07.2020, складеного в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 15.01.2020, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:003:0116, яка розташована в урочищі Плитоватий, с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ». Орієнтовна площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0116 на землі лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ» - 0,025 га. За правилами ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Водночас, передання у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними, згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 31 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) належало до компетенції Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Однак, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила технічну документацію із землеустрою та надала у приватну власність Відповідачу 2. При цьому рішення про її вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», всупереч вимогам ст.ст 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі. Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності можлива лише уповноваженим органом державної влади, який має право розпоряджатися такими землями, за наявності вищевказаних висновків та погоджень. Водночас Рахівською районною державною адміністрацією Закарпатської області під час вирішення питань про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за межами населеного пункту та надання її у власність ОСОБА_3 , спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну її цільового призначення із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. Таким чином, розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за межами населеного пункту та надання її у приватну власність відповідачу 2, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в судовому порядку. В даному випадку, землі лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», протиправно вилучено з державної власності та передано у приватну власність відповідачу неуповноваженим органом державної влади. Отже, у разі скасування судом вищевказаного розпорядження, що стало підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку, підлягає також і скасуванню її державна реєстрація. Установлено, що земельна ділянка, яка є предметом позову у справі, є в частині земельною ділянкою лісового фонду та відноситься до земель лісогосподарського призначення. Фактично відбулась незаконна її безоплатна передача у приватну власність, без вилучення та зміни цільового призначення. При цьому, ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України прямо забороняють органам виконавчої влади передавати землі лісогосподарського призначення у приватну власність, крім випадків, визначених законом. Крім того, згідно із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає (постанова від 15.05.2018 у справі №372/2180/15-ц); витребування прокурором земельних ділянок обумовлене задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів з державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю, ліси - національне багатство України та джерело задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (постанова від 13.06.2018 у справі №369/1777/13-ц). За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення обласної прокуратури до суду є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконної зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної їх передачі у власність громадянина з державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності. При цьому визнання незаконними та скасування рішень органу державної влади, на підставі яких відповідну земельну ділянку незаконно передано у приватну власність, скасування відповідного свідоцтва про право власності на земельну ділянку, є єдиним пропорційним і належним способом відновлення порушених інтересів держави у вказаному спорі. За таких обставин позов обласної прокуратури відповідає загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, органи прокуратури України здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 № З-рп/99 надано офіційне тлумачення положенням абз. 4 ч. 1 ст. 2 ГПК України у контексті п. 2 ст. 121 Конституції України, якою органи прокуратури було уповноважено на здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема, роз`яснено поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» та «інтереси держави». Так, відповідно до його резолютивної частини під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади. Крім того, оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Положенням п. б) ч. 1 ст. 13 ЗК України передбачено, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить реалізація державної політики у галузі використання та охорони земель. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЛК України право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Також ст. 94 Лісового кодексу України передбачає, що державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється, зокрема, Кабінетом Міністрів України. Крім того, повноваження щодо вилучення земельних ділянок лісового фонду державної власності для нелісогосподарських потреб, які перебувають у постійному користуванні, відповідно до вимог ч. 9 ст. 149 ЗК України на даний час належить до повноважень Кабінету Міністрів України. Отже, згідно з нормами та ст. ст. 6, 13 Конституції України, ст. 149 ЗК України органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, на даний час виступає Кабінет Міністрів України, який на даний час позбавлений можливості раціонально розпоряджатись вказаною земельною ділянкою. Підставою для звернення прокуратури до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є порушення інтересів держави, які стосуються володіння, користування та розпоряджання землями лісового фонду, нездійснення належного контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів, а також нездійснення повноважень щодо реалізації державної політики у галузі використання та охорони земель. Поряд з тим, орган, уповноважений на захист інтересів держави у даній сфері, а також постійний користувач земельної ділянки упродовж часу існування порушення інтересів держави не вжили жодних заходів у межах наданих їм повноважень у сфері земельних правовідносин щодо захисту їх захисту. Закарпатською обласною прокуратурою попередньо повідомлено уповноважений орган про виявлені порушення, однак останнім не вжито заходів щодо поновлення інтересів держави. Така бездіяльність уповноваженого органу державної влади оцінена прокурором як невиконання функцій по захисту інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є достатньою підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову. Така позиція узгоджується з положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Таким чином, прокуратура Закарпатської області звертається до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу державної влади, уповноваженого на даний час державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.Одночасно Відповідачам надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Від ОСОБА_1 , яка діє від імені Кабінету Міністрів України, 02 червня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення, в яких остання просила: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 26.10.2011 №5794 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, за межами населених пунктів» в частині затвердження громадянці ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0116, площею 1,6398 га, яка розташована в урочищі Плитоватий, с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства та передачу її у власність вказаної громадянки та скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки. Пояснює свої вимоги тим, що за нормами ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі КМУ, Ради міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Право постійного користування землею ДП «Ясінянське ЛГ» посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000378, виданим 18.12.1996 року на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 18.12.1996 року за № 360. Як вбачається з висновку експерта № 15/58 від 20.07.2020 року, складеного в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000003 від 15.01.2020 року, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:003:0116, яка розташована в урочищі Плитоватий, с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ». Орієнтовна площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0116 на землі лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ» - 0,025 га. До земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення (ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України). Однак, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надала її у приватну власність відповідачу 2. При цьому рішення про її вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське ЛГ», всупереч вимогам ст.ст. 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі. Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності можлива лише уповноваженим органом державної влади, який має право розпорядження такими землями. Таким чином, Рахівською районною державною адміністрацією Закарпатської області під час вирішення питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надання її у приватну власність відповідачу 2, спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень в повному обсязі віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну цільового призначення її частини із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. В даному випадку, землі лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛГ» протиправно вилучено з державної власності та передано у приватну власність відповідачу неуповноваженим органом державної влади. У разі скасування судом вищевказаного розпорядження, що стало підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку, підлягає також і скасуванню її державна реєстрація. Земельна ділянка, яка є предметом даного позову, є в частині земельною ділянкою лісового фонду та належить до земель лісогосподарського призначення. Фактично відбулася незаконна її передача у приватну власність без вилучення та зміни цільового призначення у приватну власність.

Від ОСОБА_3 05.10.2021 надійшла заява, в якій відповідачка зазначила, що після подачі даного позову в період березня-квітня 2021 вона здійснила поділ земельної ділянки, яка являється предметом даного позову, державну реєстрацію кадастрового номера :01:003:0116 на даний час скасовано, натомість вона являється власницею двох земельних ділянок в урочищі Плитоватий с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області - кадастровий номер :01:003:0146, площею 1,5168 га та друга - :01:003:0147 площею 0,1230 га. Таким чином вважає, що на даний час змінилися обставини позову, адже оскаржуваного номера земельної ділянки вже не існує.

Ухвалою Рахівського районного суду від 19.04.2022 було залучено Державне підприємство "Ясінянське лісомисливське господарство" в статусі третьої особи без самостійних вимог до участі в даній справі.

Позивач - заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури Ломакіна-Невідома Оксана подала 04.11.2022 заяву про зміну предмета позову, в якій зазначила, що після подання даного позову здійснено поділ земельної ділянки, яка була предметом позову, внаслідок чого земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0116 припинила своє існування як об`єкт нерухомого майна, через що скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки не призведе до захисту порушених прав держави. Водночас згідно з листом ДП "Ясінянське ЛГ" №446 від 20.06.2022 вбачається, що утворена в результаті поділу земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0146, площею 1,5168 га не накладається на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП "Ясінянське ЛГ". Натомість утворена в результаті поділу земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,1230 га накладається на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП "Ясінянське ЛГ". Отже, на даний час інтереси держави порушуються внаслідок перебування у приватній власності ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,1230 га, яка належить до земель лісогосподарського призначення. Таким чином обласною прокуратурою пред`явлено до суду негаторний позов, завданням якого є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення та повернення такої у власність держави. У зв`язку з наведеним вважає, що необхідно змінити позовну вимогу обласної прокуратури, викладену в п. 3 прохальної частини позовної заяви новою вимогою про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,1230 га державі в особі Кабінету Міністрів України. Враховуючи, що прокуратурою заявляється додатково ще одна вимога немайнового характеру й відповідно сплачується додатково ще 2481 грн судового збору, тому просить стягнути з відповідачів цю суму. У зв`язку з викладеними обставинами просила прийняти до розгляду позовну вимогу, яка зазначена в п. 3 прохальної частини позовної заяви в такій редакції: "Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,1230 га". також просить прийняти до розгляду додаткову вимогу:"Зобов`язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,1230 га державі в особі Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Рахівського районного суду від 05.12.2022 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги поданого позову з урахуванням заяви про зміну позовних вимог підтримав повністю, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Строган Марія Миколаївна, яка діє в інтересах КМУ, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, оскільки спірна земельна ділянка, яка накладається на землі лісогосподарського призначення та перебуває у власності ОСОБА_3 , вибула з власності держави незаконно.

Представник відповідача Рахівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, голова Рахівської РДА 13.04.2022 надіслав суду лист, в якому зазначив, що позовні вимоги у даній справі Рахівська РДА не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, при цьому без жодних пояснень, з яких підстав райдержадміністрація не визнає позовні вимоги. Відзиву на позов від Рахівської РДА також не надходило.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Жуківський М.М. в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав та не заперечував щодо задоволення змінених позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП "Ясінянське ЛМГ" до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнанні їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд встановив, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №110 від 14.03.2007 надано дозвіл громадянці ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства в ур. Плитоватий, с. Лазещина.

На підставі цього розпорядження громадянка ОСОБА_3 замовила розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0116 за розташуванням: ур. Плитоватий, с. Лазещина, Рахівського р-ну, Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства, яка була виготовлена ПП ОСОБА_4 .

Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №579 від 26.10.2011 гр. ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вказану земельну ділянку, та надано її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Дана земельна ділянка на підставі свідоцтва про право власності за № НОМЕР_1 від 11.04.2013 перейшла до приватної власності гр. ОСОБА_3 , відомості про державну реєстрацію прав власності було проведено державним реєстратором Федірцан Н.Ю. 11.04.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №237228181 від 16.12.2020.

Відповідно до висновку про ринкову вартість земельної ділянки, наданого оцінювачем ОСОБА_5 , ринкова вартість земельної ділянки розташованої за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, с. Лазещина, урочище "Плитоватий", Рахівський район, Закарпатська область станом на 18.12.2020 становить 1140481,00 грн (один мільйон сто сорок тисяч чотириста вісімдесят одна гривня).

Згідно з доказами, доданими до позовної заяви, а саме: письмового дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 07.12.2020, процесуальний керівник прокурор відділу обласної прокуратури Клименко І. надав дозвіл на розголошення матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 15/58 від 20.07.2020 року, який був наданий в рамках розслідування кримінального провадження внесеного 12.01.2020 до ЄРДР за №0000003, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:003:0116, що розташована: ур. Плитоватий, с. Лазещина, Рахівського р-ну, Закарпатської області, надана для ведення особистого селянського господарства та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП «Ясінянського ЛГ», орієнтовна площа накладання земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0116 на землі лісового фонду ДП «Ясінянське ЛГ» 0,025 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина перша-друга статті 3 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Також, згідно зі ст. 55 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Земельного кодексу України (далі ЗК України), до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

При цьому, як зазначено у ст. 16 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Зі змісту статті 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до державного акту на право постійного користування серії І-ЗК № 000378 від 18.12.1996 року, виданого Ясінянському державному лісомисливському підприємству, Рахівською районною Радою народних депутатів Рахівського району Закарпатської області, зазначеному землекористувачу надається у постійне користування 32304,2 гектара землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для ведення лісового та мисливського господарства, відповідно до розпорядження голови Рахівської райдержадміністрації від 18.12.1996 року № 360.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЛК України, право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За положеннями статті 20 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 20 ЗК України).

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Частиною першою статті 56 ЗК України встановлено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (частина перша статті 57 ЗК України).

За правилами ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 56 ЗК України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Отже, стосовно земель лісогосподарського призначення закон установлює пріоритет державної, комунальної власності над приватною і, крім того, прямо забороняє органам виконавчої влади передавати їх у приватну власність, крім випадків, визначених законом.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України, складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб.

Частиною 1 статті 22 ЛК України встановлений виключний перелік підстав припинення права постійного користування лісами. В силу вимог ч. 1 ст. 24 ЛК України права лісокористувачів охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 32 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними.

Водночас передання у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними, згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 31 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) належало до компетенції Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Також, як вказано у ч. 7 ст. 151 ЗК України, відповідна сільська, селищна, міська рада чи місцева державна адміністрація згідно зі своїми повноваженнями розглядає клопотання і в п`ятиденний строк з дня реєстрації направляє його разом з матеріалами, передбаченими частиною п`ятнадцятою цієї статті, на розгляд органів земельних ресурсів, природоохоронних, територіальних органів виконавчої влади з питань лісового господарства і санітарно-епідеміологічних органів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Зазначені органи протягом двох тижнів з дня одержання клопотання надають свої висновки відповідній сільській, селищній, міській раді чи місцевій державній адміністрації, які з урахуванням одержаних висновків протягом десяти днів приймають рішення про погодження місця розташування того об`єкта, під який мають право самостійно вилучати земельну ділянку, або мотивоване рішення про відмову.

Дослідженням матеріалів погодження місця розташування спірної земельної ділянки встановлено, що такі не містять висновку територіального органу виконавчої влади з питань лісового господарства, а тому не могли бути затверджені.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель то тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що спірна земельна до її передачі у власність ОСОБА_3 належала до земель лісогосподарського призначення, перебувала у державній власності та у постійному користуванні ДП "Ясінянське ЛМГ" й використовувалась для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України, при цьому питання про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки (лісогосподарське призначення) не вирішувалось та вона в установленому законом порядку з постійного користування ДП "Ясінянське лісомисливське господарство" не вилучалась.

Отже, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, всупереч вимогам ЗК України та ЛК України, за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за межами населеного пункту та надала її у приватну власність ОСОБА_3 . При цьому рішення про її вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», всупереч вимогам ст.ст. 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 21 ЗК Кодексу, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У силу вимог ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Як було з`ясовано в ході розгляду даної справи, після пред`явлення до суду прокурором даного позову, було здійснено поділ земельної ділянки, на дві окремі, яким присвоєно нові кадастрові номери - :01:003:0147 площею 0,123 га та :01:003:0146 площею 0,5168 га. Рішення про державну реєстрацію цих ділянок було прийнято відповідно 07.04.2021 індексний номер 57491704 та 57491413 державним реєстратором Петращуком І.В. на підставі заяви ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки від 05.03.2021. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0116 припинила своє існування як об`єкт нерухомого майна. Зазначене підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № від 07.04.2021 та 251473407 від 07.04.2021.

Водночас відповідно до листа ДП "Ясінянське ЛГ" №446 від 20.06.2022 утворена в результаті поділу земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0146, площею 1,5168 га не накладається на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП "Ясінянське ЛГ". А утворена в результаті поділу земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,123 га накладається на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП "Ясінянське ЛГ".

Отже, на даний час інтереси держави порушуються внаслідок перебування у приватній власності ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,1230 га, яка належить до земель лісогосподарського призначення.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що обрання способу захисту є правом особи, яка звертається до суду. Визначення того, чи є обраний особою спосіб захисту ефективним, - належить суду.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Згідно зі статтею 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави незаконно, суд приходить до висновку, що є підставною та підлягає до задоволення вимога прокурора про визнання незаконним і скасування розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 26.10.2011 за №579 «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, за межами населених пунктів» в частині затвердження громадянці ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка на даний час має кадастровий номер :01:003:0147 (номер був присвоєний внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0116 за розташуванням: ур. Плитоватий, с. Лазещина, Рахівського р-ну, Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства), площею 0,1230 га, що розташована в урочищі Плитоватий, с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність ОСОБА_3 .

Що стосується вимоги прокурора про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0147 площею 0,1230 га, то тут слід зазначити таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації й зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.

Пункт 2 ч. 1 статті 14 цього Закону передбачає, що розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону передбачає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Як було зазначено вище, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0116 припинила своє існування як об`єкт нерухомого майна, оскільки було прийнято рішення про її поділ, внаслідок чого було присвоєно два нові кадастрові номери :01:003:0146, площею 1,5168 га :01:003:0147, площею 0,123 га, з яких остання накладається на землі лісогосподарського призначення, що належать державі та перебувають в постійному користуванні ДП "Ясінянське ЛГ". З огляду на те що суд визнає незаконним і скасовує розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 26.10.2011 за №579 «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, за межами населених пунктів» в частині затвердження громадянці ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на цю земельну ділянку, тому й державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 саме на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,123 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно слід скасувати.

Також, прокурором у заяві про зміну предмета позову заявлено вимогу до ОСОБА_3 про зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,123 га, державі в особі Кабінету Міністрів України.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин.

Вказаний принцип, зокрема, полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом "jura novit curia" неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Отже, заявлена в цій справі прокурором вимога про повернення земельної ділянки державі, на думку суду, не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах. Як було встановлено вище, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0147, площею 0,123 га накладається на землі лісогосподарського призначення й не могла передаватися у приватну власність, а отже незаконно була передана у власність ОСОБА_3 , тому для забезпечення належного захисту права держави на вказану земельну ділянку, слід витребувати її від відповідачки на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання про розподіл судових витрат таким чином.

У даному позові прокуратура Закарпатської області є платником судового збору в сумі 4540 грн згідно з платіжним дорученням №56 від 26.01.2021.

Враховуючи, що саме дії Рахівської районної державної адміністрації в даному спорі, зокрема видання останньою незаконного розпорядження про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_3 , призвели до необхідності звернення прокурором до суду за захистом державних інтересів для вирішення даного спору, тому суд вважає, що справедливим та підставним буде стягнути судові витрати саме з Рахівської районної державної адміністрації в користь прокуратури Закарпатської області - судовий збір в сумі 4540 грн, що був сплачений при подачі даного позову до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Змінені позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від № 579 від 26.10.2011 «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, за межами населених пунктів» в частині затвердження громадянці ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0147 площею 0,1230 га, що розташована в урочищі Плитоватий, с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність ОСОБА_3 земельної ділянки.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0147 площею 0,1230 га, що розташована в урочищі Плитоватий, с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, площею 0,1230 га, що розташована в урочищі Плитоватий, с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства, яка була утворена в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0116 площею 1,6398 га, що розташована особистого селянського господарства.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку за кадастровим номером :01:003:0147 площею 0,1230 га, що розташована в урочищі Плитоватий, с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2023.

Суддя: В.Е. Ємчук