ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/2440/22

провадження № 22-ц/4809/944/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Дуковський О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Макіївське професійне училище соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, визнання недійсним наказу про прийняття на роботу та трудової угоди з працівником в частині визначення в них строку за апеляційною скаргою Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2023 року (суддя Стручкова Л.І.),-

В С Т А Н О В И В

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позовну заяву

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка, яким за наслідком поданої 23.08.2022 заяви про зменшення та уточнення позовних вимог, просить

-поновити на посаді чергового з режиму Макіївського профучилища соцреабілітації ім. А.С. Макаренка, з 01.07.2022 року;

-скасувати наказ № 33-к «Про закінчення трудового договору», у зв`язку із закінченням строку трудового договору ( п. 2 ст. 36 КЗпП України),

- визнати недійсним наказ від 25.06.2020 року №98-к «Про прийняття на роботу» у частині визначення строку з 01.07.2020 року по 31.08.2020 року та за умовами контракту з 01.07.20-31.08.20,

-визнати недійсною трудову угоду з працівником від 01.07.2020 року №366 у частині визначення в ній строку трудової угоди, а саме: пункт 1 слова: «Ця трудова угода є строковим трудовим договором», п.14 а) слова: «після закінчення строку дії трудової угоди; п.15 слова: «При розірванні трудової угоди з підстав, передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України; п.18 слова «Строк дії трудової угоди з 01 липня 2020 року до 31 серпня 2020 року»,

-стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2022 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 9419,93 грн.,

-стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн;

-стягнути судові витрати (а.с.61-68 том 1).

В обґрунтування позову вказав, що в період із 01.07.2020 по 30.06.2022 працював у Макіївському профучилищі соцреабілітації ім. А.С. Макаренка на посаді чергового з режиму та за сумісництвом виконував обов`язки інших працівників педагогічного складу на час їх відсутності.

Згідно наказу від 25.06.2020 №98-к, прийнятий на посаду чергового з режиму за умовами контракту з 01.07. по 31.08.2020 року, із строком випробування 1 місяць.

01.07.2020 укладено трудову угоду №366, де у п.1 зазначено, що ця трудова угода є строковим трудовим договором, а у п.15, що при розірванні трудової угоди з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п.8 ст.36 КЗпП України, пунктом 18 визначено про строк дії трудової угоди з 01.07.2020 по 31.08.2020.

Відповідно наказу від 31.08.2020 №131-к з ним продовжено термін дії трудової угоди на посаді чергового з режиму, за умовами контракту з 01.08.2020 до 30.06.2021 та укладено додаткову угоду №379- д/у до трудової угоди від 01.07.2020 № 366, де у пункт 18 внесені зміни, згідно яких строк дії трудової угоди з 01.09.2020 до 30.06.2021.

За наказом від 05.05.2021 №33-к його було призначено на посаду майстра виробничого навчання, за сумісництвом, тимчасово, на період хвороби основного працівника майстра виробничого навчання ОСОБА_2 , з 05.05.2021. Наказом від 05.05.2021 №34-к призначено на посаду викладача предметів професійно-теоретичної підготовки, як внутрішнє суміщення, тимчасово, на період хвороби основного працівника майстра виробничого навчання ОСОБА_2 , з 05.05.2021.

Згідно наказу від 22.06.2021 №70-к з продовжено термін дії трудового договору на посаді чергового з режиму, за умовами контракту, з 01.07.2021 по 30.06.2022 та укладено трудовий договір від 22.06.2021 № 413. У пункті 1.5 даного трудового договору зазначено, що цей договір укладається на термін з 01.07.2021 і діє до 30.06.2022 включно. Якщо після закінчення терміну трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, термін дії цього договору продовжується на підставі додатково укладеної сторонами письмової угоди.

20.06.2022 позивач звернувся до в.о. директора училища ОСОБА_3 із заявою про визнання укладеного з ним трудового договору від 01.07.2020 безстроковим. Дану заяву не розглядали, 23.06.2022 запропонували написати заяву про продовження трудового договору на строк, яку він відмовився писати, мотивуючи про безстроковість трудових відносин, про що письмово зазначив в акті, складеному відповідною комісією від 23.06.2022.

Наказом № 33-к позивача звільнено з посади чергового з режиму 30.06.2022, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст.36 КЗпП України.

Вказує на незаконність дій пов`язаних зі звільненням, насамперед визначення в договорах строку дії, проти його волевиявлення, бажав працювати і тому вимушено погоджувався на такі умови.

Причини звільнення завдали моральної шкоди, призвели до психологічного дискомфорту, зазнав страждання, через особисті хвилювання та хвилювання його родини, що позначилося на самопочутті. Став погано почуватися, уникати спілкування, погіршився сон, звертався за медичною допомогою.

В порядку ст. 235 КЗпП просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, як передбачено законодавством по день поновлення на роботі. Розподілити судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Трудовий договір укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та є таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно п.4.5. Колективного договору Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А. С. Макаренка з реєстровим № 7 від 23.06.2020, керівнику надано право приймати працівників за трудовими договорами.

Характер роботи чергового з режиму полягає у постійному педагогічному нагляді за дитиною лише під час зміни, організації та проведення огляду дітей, вилучення заборонених предметів та умовами черговості в роботі, відповідно до ст. 23 КЗпП України керівник установи, для організації безпечного освітнього процесу має право укласти з працівником строковий трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

ОСОБА_1 власноруч написана заява, якою він виявив бажання працювати у Макіївському професійному училищі соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка на посаді чергового з режиму за строковою трудовою угодою від 25.06.2020, 31.08.2020 і 22.06.2021. На підставі цих заяв видані накази про прийняття на роботу від 25.06.2020 № 98-к, від 31.08.2020 № 131 -к та від 22.06.2021 № 70-к, за строковим трудовим договором.

Трудовим договором від 22.06.2021 № 413, у пункті 1.5 визначено строк його дії з 01.07.2021 до 30.06.2022, а в п.6.1.2. вказано, що договір може бути припинений в зв`язку з закінченням терміну дії договору відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП України.

Актом від 23.06.2022 виказана відмова ОСОБА_1 продовжити термін дії трудового договору. У відповідності до п.2 ст.36 КЗпП України його звільнено з 30.06.2022 наказом № 33-к від 23.06.2022, у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Припинення трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України обумовлено сторонами та вказано у заяві та наказі.

Відносно вимоги про стягнення моральної шкоди, то її розмір не повинен призводити до безпідставного збагачення позивача. Позивачем не були надані докази для встановлення причинно-наслідкових зв`язків, які могли б призвести до погіршення здоров`я і негативних наслідків звільнення (а.с.85-89 том 1).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем не доведено законних обґрунтувань прийняття його на роботу на умовах строкового трудового договору, ані для заміщення тимчасово відсутнього працівника, ані у зв`язку із необхідністю виконання роботи протягом певного строку (сезонна робота), а постійне переукладання з позивачем трудового договору на новий період свідчить про постійний, сталий характер умов виконуваної роботи (а.с.146-148 том 1).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково; визнано недійсним наказ від 25 червня 2020 року №98-к «Про прийняття на роботу» у частині визначення строку з 01 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року та за умовами контракту з 01.07.20-31.08.20; визнано недійсною трудову угоду з працівником № 366 від 01 липня 2020 року у частині визначення в ній строку трудової угоди, а саме: пункт 1 - «Ця трудова угода є строковим трудовим договором», пункт 14 а) - «після закінчення строку дії трудової угоди»; пункт 15 - «При розірванні трудової угоди з підстав, передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України»; пункт 18 - «Строк дії трудової угоди з 01 липня 2020 року до 31 серпня 2020 року»; наказ № 33-к «Про закінчення трудового договору» ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку трудового договору ( п. 2 ст. 36 КЗпП України) визнано незаконним та скасовано; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді чергового з режиму Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка з 01 липня 2022 року; стягнуто з Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 76 431,30 грн (сімдесят шість тисяч чотириста тридцять одну гривню 60 копійок); зазначено, що виплату заробітної плати провести за вирахуванням податку на прибуток і інших обов`язкових платежів; стягнуто з Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн; стягнуто з Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок); стягнуто з Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати в загальному розмірі 7 977,60 грн (сім тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 60 копійок); рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць звернуто до негайного виконання.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при складенні тексту контракту та його підписанні діяв не у відповідності до тимчасово делегованих йому МОН України повноважень, здійснив порушення нормативних актів МОН України, які регулюють порядок укладення та припинення контракту, а тому наявні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення передбаченого при поновленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачем подана апеляційна скарга, якою сторона просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову повністю. Стягнути з ОСОБА_1 заробітну плату виплачену за негайним виконанням судового рішення, судовий збір.

В обгрунтування скарги вказано, що ОСОБА_1 визнав, що заяви писав без примусу та за власним бажанням погодився працювати на умовах визначеного строку. З метою дотримання ч.І ст.2 КЗпП України позивачу було запропоновано продовжити термін дії трудового договору, але він відмовився посилаючись на Закон України «Про загальну середню освіту», а заклад є професійної (професійно-технічної) освіти.

Умова припинення відносин була обумовлена сторонами та вказана в заяві і наказі, а тому по закінченню строкового трудового договору роботодавець може звільнити працівника за п.2 ст.36 КЗпП. Це не є ініціативою роботодавця та самостійним припиненням трудового договору.Між сторонами укладений строковий договір, а не контракт. При вирішенні вимоги про стягнення виплат за ст. 235 КЗпП не відраховані виплати по безробіттю, заробітна плата за квітень 2023 року та за негайним виконанням судового рішення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

14 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі, встановлено строк для подачі відзиву.

24 серпня 2023 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 18 жовтня 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.65-66 том 2).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Харути В.А. про участь в судовому засіданні, призначеному на 18 жовтня 2023 року в режимі відеоконференції з Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області.

Щодо участі учасників справи в суді апеляційної інстанції

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.73 том 1).

18 жовтня 2023 року в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, яке проводилось в режимі відеоконференції, позивач та його представник адвокат Харута В.А. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, адвокат надала пояснення щодо заяви про зменшення та уточнення позовних вимог і обсягу задоволеного позову судом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 наказом від 25.06.2020 №98-к про прийняття на роботу, прийнятий на посаду чергового з режиму, за умовами контракту, з 01.07.2020-31.08.2020, зі строковим випробуванням 1 місяць (а.с.12, 13 том 1).

01.07.2020 Макіївське професійне училище соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка та ОСОБА_1 уклали трудову угоду № 366, де у п.1 зазначено «ця трудова угода є строковим трудовим договором», а у п.15 зазначено «при розірванні трудової угоди з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України», у п.18 визначено «строк дії трудової угоди з 01 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року» (а.с.14-15 том 1).

Згідно наказу від 31.08.2020 №131-к про продовження трудової угоди, з ОСОБА_1 було продовжено термін дії трудової угоди з 01.09.2020 до 30.06.2021 на посаді чергового з режиму, за умовами контракту (а.с.16, 17 том 1).

01.07.2020 з ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №379- д/у до трудової угоди від 01.07.2020 №366, якою п.18 Трудової угоди викладено в такій редакції «строк дії трудової угоди з 01 вересня 2020 року до 30 червня 2021 року» (а.с.18 том 1).

Наказом від 05.05.2021 №33-к ОСОБА_1 призначено на посаду майстра виробничого навчання, за сумісництвом, тимчасово, на період хвороби основного працівника майстра виробничого навчання ОСОБА_2 з 05.05.2021 по 26.05.2021 (а.с.21, 22, 24 том 1).

Наказом від 05.05.2021 №34-к ОСОБА_1 призначено на посаду викладача предметів професійно-теоретичної підготовки, як внутрішнє суміщення, тимчасово, на період хвороби основного працівника майстра виробничого навчання ОСОБА_2 з 05.05.2021 по 26.05.2021 (а.с.19, 20, 23 том 1).

Наказом від 22.06.2021 №70-к з ОСОБА_1 було продовжено термін дії трудового договору на посаді чергового з режиму, за умовами контракту, з 01.07.2021 по 30.06.2022 та укладено трудовий договір від 22.06.2021 №413 (а.с.25-28 том 1).

У пункті 1.5. даного трудового договору зазначено «цей договір укладається на термін 01 липня 2021 року і діє до 30 червня 2022 року включно. Якщо після закінчення терміну трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, термін дії цього договору продовжується на підставі додатково укладеної Сторонами письмової угоди».

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За положеннями ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши підстави оскарження, переглядаючи судове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спір у справі виник за наслідками трудових відносин на підставі строкового договору.

З ОСОБА_1 остання угода укладена та оформлена наказом від 22.06.2021 №70-к, якою продовжено термін дії його роботи на посаді чергового з режиму, за умовами контракту з 01.07.2021 по 30.06.2022 та укладено договір від 22.06.2021 № 413.

Початково наказ про прийняття на роботу від 25 червня 2020 року № 98-к, строком з 01 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року (термін випробування). В подальшому з 01 липня 2020 року неодноразово укладались та продовжувалися трудові угоди з визначеним строком, строкові трудові угоди.

Позивачем письмово заявлялось визнати укладений трудовий договір безстроковим в силу ч.2 ст.39-1 КЗпП України, як такий, що неодноразово переукладався. Тому в подальшому відмовився укладати строковий договір, вважаючи незаконність обмеження дії трудових відносин строком, заперечував проти обмеження терміном трудових відносин, наполягав на безстроковості.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване судове рішення за наслідками та межами апеляційного оскарження, дійшов висновку про законність та обгрунтованість судового рішення в частині висновку про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, розподілу судових витрат, а висновок суду щодо решти вимог підлягає скасуванню, за наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір передбачає ступінь договірної свободи. Письмова форма дозволяє більш чітко визначити права й обов`язки сторін і не означає, що на працівника не поширюються гарантії та принципи трудових відносин, враховуючи вразливість сторони працівника в порівнянні з роботодавцем. Звільнення повинно відповідати умовам договору і бути обґрунтованим. Тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, лежить на роботодавцеві. Суд при вирішенні спору про звільнення, оцінює та досліджує трудовий договір, а також з`ясовує всі вагомі обставини звільнення.

Законом України «Про освіту» (частина друга статті 25) визначено, що засновник закладу освіти або уповноважена ним особа «укладає строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановленому законодавством та установчими документами закладу освіти», а також «розриває строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти з підстав та у порядку, визначених законодавством та установчими документами закладу освіти». Ця норма є загальною для всіх засновників усіх закладів освіти, якщо інше не зазначено в спеціальному законі.

Посада та умови роботи позивача, законодавчо не зобов`язують відповідача укладати строковий трудовий договір.

Судом першої інстанції здійснено висновок, що обґрунтованих причин необхідності укладення з ОСОБА_1 саме строкового трудового договору і на такий не тривалий час, не було, враховуючи, що він постійно працює з червня 2020 року і за цей час з ним чотирма наказами продовжувались трудові відносини, звільнення відбулось не з причин не бажання працівника продовжувати відносини, а саме виникла конфліктна ситуація непогодження з позицією відповідача щодо строковості трудових відносин.

Відповідачем не зазначено жодної конкретної причини, яка б визначала обґрунтовану необхідність та доцільність, пов`язану з специфікою роботи, укласти саме строковий трудовий договір з позивачем.

Колегією суддів звернуто увагу на рішення від 07 лютого 2023 року № 1-р/2023 у справі № 1-5/2020(118/20) Конституційного Суду України де у п. 4, визначено, що освіта є державним пріоритетом, яка забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства; фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави (частина перша статті 5 Закону України "Про освіту"). З огляду на потребу здійснення відповідальної державної політики у сфері освіти, забезпечення закладів освіти кваліфікованимипедагогічними кадрами держава має створити такі умови праці в межах освітнього процесу, що стимулюватимуть до творчого виконання педагогічних функцій як досвідчених педагогічних працівників, так і тих, які тільки розпочали свою педагогічну діяльність. Лише підтримуючи оптимальний баланс у забезпеченні закладів освіти кваліфікованими, і досвідченими педагогічними працівниками, держава зможе виконати покладену на неї функцію організації ефективної системи освіти. Саме тому держава має створити належні умови для всебічної, ґрунтовної підготовки педагогічних працівників і для збереження наявного кадрового ресурсу досвідчених педагогічних працівників, зокрема тих, які відповідають кваліфікаційним вимогам та здатні за станом фізичного і психічного здоров`я провадити педагогічну діяльність.

За ст. 9 КЗпПУ умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Відповідно до ст. 4 КЗпПУ законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України.

Суд, дослідивши обставини справи, врахувавши пояснення та обґрунтування сторін, дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_1 не відповідає критеріям справедливості та законності.

Погодження працівника з умовами трудового договору свідчить про залежність від дискреційних повноважень роботодавця, сааме це вплинуло згодитись на невигідні умови договору в частині строку та виправдано бажанням працювати в подальшому, мати соціальну захищенність. До звільнення, а саме 20 червня 2022 року позивач письмово звернувся до адміністрації закладу з проханням вважати трудову угоду безстроковою, послався на положення ч.2 ст. 39-1 КЗпП (а.с.52). 23 червня 2022 року комісією закладу складений акт про відмову ОСОБА_1 писати заяву на продовження терміну строкового договору. Позивач при ознайомленні з актом в той же день в ньому зазначив, що трудові відносини є безстроковими, як такі, що переукладені декілька разів (а.с.40 том 1). Вказане визначає чіткий намір працівника продовжувати працювати за безстроковим договором.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв вищевикладене до уваги, врахував доводи позову та заперечення відповідача.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (пункт 9) зазначив, що укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених в ч. 2 ст. 23 КЗпП є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

ОСОБА_1 в позові та в своїх поясненнях додатково, для загального розуміння природи виникнення спірних правовідносин, акцентував увагу на конфлікт через подану ним заяву про отримання матеріальної допомоги, у зв`язку з плановою щорічною відпусткою.

Згідно графіка щорічних відпусток режимного відділу на 2022 рік ОСОБА_1 у червні 2022 року передбачалась відпустка, тому він звернувся до відповідача з відповідною заявою, вказав вимогу про виплату матеріальної допомоги, про що у справі наявні беззаперечні докази. Між сторонами виникла суперечка, через відсутність фінансування, неможливість виплатити матеріальну допомогу. Позивач відмовився переписати заяву, наполягав на виплаті (а.с.41, 115-117 том 1).

По часу спливав строк дії договору. Тому, 20.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до в.о. директора училища ОСОБА_3 із заявою про визнання укладеного з ним трудового договору від 01.07.2020 безстроковим, посилаючись на ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, оскільки трудовий договір, переукладений один чи кілька разів вважається таким, що укладений на невизначений строк, зазначив, що за загальним правилом трудовий договір укладається на невизначений строк (а.с.52 том 1).

23.06.2022 ОСОБА_1 запропонували в черговий раз написати заяву про продовження трудового договору на певний строк, на що він відмовився, вважаючи трудові відносини безстроковими і це зафіксовано у відповідному акті (а.с.40 том 1).

Аналізуючи в сукупності всі обставини справи, в тому числі вразливість працівника в порівнянні з роботодавцем, відмова останнього в наданні матеріальної допомоги працівнику, численність пролонгації трудового договору, вимогу законодавства врахувати всі обставини та умови звільнення, суд першої інстанції абсолютно правильно виснував, що як укладення трудового договору відбувалося без свідомої згоди працівника щодо строковості та не відповідало його внутрішній волі, так і звільнення відбулося проти бажання працівника продовжувати трудові відносини.

Позивач повідомляв керівництво Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка про готовність працювати, проте наказом № 33-к його було звільнено з посади чергового з режиму 30.06.2022, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.29 том 1).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Суд першої інстанції правильно врахував та оцінив обставини звільнення, намір позивача працювати за умови безстроковості, що безпідставно не прийнято до уваги відповідачем всупереч положенням законодавства. Посада ОСОБА_1 не становить перелік обов`язкової строковості трудових відносин і відповідач не довів таку необхідність.

29.08.2022 директором Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка до Олександрійської філії Кіровоградського обласного центру зайнятості подано інформацію за формою №3-ПН станом на 30.08.2022, згідно якої в училищі наявні 3 вакансії чергового з режиму. Зазначене додатково свідчить про безпідставність та необ`єктивність позиції роботодавця відносно трудових прав позивача.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту та відновлення прав ОСОБА_1 .

Відтак, наказ відповідача № 33-к «Про закінчення трудового договору», яким звільнили ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України) підлягає визнанню незаконним та скасуванню. ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі на посаді чергового з режиму Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка з 01 липня 2022 року.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що саме вимога відносно наказу № 33-к від 30 червня 2022 року позивачем не заявлялась, однак суд даний наказ визнав незаконним та скасував, задовольнив вимогу про поновлення на роботі, що в повному обсязі становить складові відновлення прав працівника, не суперечить положенням законодавства і не завдає шкоду інтересам іншої сторони. Апеляційна скарга з цього приводу доводів не містить.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу від 25 червня 2020 року №98-к «Про прийняття на роботу» у частині визначення строку з 01 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року та за умовами контракту з 01.07.20-31.08.2020; визнання недійсною трудову угоду з працівником № 366 від 01 липня 2020 року у частині визначення в ній строку трудової угоди, а саме: пункт 1 - «Ця трудова угода є строковим трудовим договором», пункт 14 а) - «після закінчення строку дії трудової угоди»; пункт 15 - «При розірванні трудової угоди з підстав, передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України»; пункт 18 - «Строк дії трудової угоди з 01 липня 2020 року до 31 серпня 2020 року, колегія суддів скасовує рішення суду в частині вирішення вказаних вимог та відмовляє в їх задоволенні за наступного.

По-перше, за положеннями Кодексу законів про працю, без заяви сторони, застосовуються строки звернення до суду, ст. 233. Вимога заявлена і вирішена відносно наказів/трудової угоди за період 2020 рокув, що виходить за межі дії даної норми права. Позивач мав звернутися до суду з позовом про визнання недійсною умови трудового договору та визнання трудового договору безстроковим у тримісячний строк з дня підписання зазначеного трудового договору. По друге, і що було уточнено в судовому засіданні апеляційного суду, мета звернення до суду поновлення на роботі, незаконність дій відповідача, пов`язаних з нав`язуванням працівнику строкового договору всупереч його волевиявлення та передбачених умов законодавством так і специфіки роботи. Вказані умови договору, відносно яких заявлена позовна вимога, виконані сторонами, мали сталий характер і не можуть зазнати зміни за судовим рішенням. Суди своїм рішенням оцінюють чи умови договору порушують права та охоронювані законом інтереси особи.

Відновлення трудових прав сторони є оцінка підстав його звільнення, законність наказу за яким відбулося звільнення.

Відповідно до частин 1, 2 статті ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник поновлюється на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 2, п. 5, п. 8 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (або за попередні два місяці роботи, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював), шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо), допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, тощо (п. 4 постанови).

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу має бути визначений, виходячи із заробітної плати позивача за два місяця перед звільненням.

Мотиви апеляційної скарги містять доводи невідповідності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які перевірені судом апеляційної інстанції і зазначається наступне.

Згідно довідки № 24 від 30.06.2022 середньоденна заробітна плата позивача вирахувана апеляційним судом і становить 449,17 грн. Зокрема, 9233,03 + 9183,04 (з/плата квітень, травень): 41 (робочі дні квітень, травень)= 449,17 грн (довідка про зарплату а.с.43 том 1). Період вимушеного прогулу 211 днів, робочі дні з 1 липня 2022 року по 18 квітня 2023 року. Відтак 211х449,17 = 94774,87 грн. Дана сума становить середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За даною вимогою виплата має бути здійснена позивачу з вирахуванням податку на прибуток і інших обов`язкових платежів.

Позиція відповідача щодо врахування отриманих виплат допомоги по безробіттю в Державному центрі зайнятості отриманих позивачем, є слушною, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення лише для середнього заробітку за весь час затримки розрахунку положення, так як ч.3 ст.117 КЗпП України було виключено на підставі Закону №3248-ІV від 20.12.2005, на відміну від середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Фактично період вимушеного прогулу передбачає виплати, які б працівник отримував, не будучи звільненим. Апеляційний суд розглядає справу в межах визначених законом, питання виплат по безробіттю, повернення, тощо врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», доказів отримання працівником виплат, суду не надано. Розрахунок відповідача не є об`єктивним та повним, скорочений період вимушеного прогулу, зокрема, квітень 2023, позивача поновлено з 19 квітня, вказана сума зарплати за цей місяць після періоду поновлення, виплата за судовим рішенням в частині негайного виконання, вказані виплати не можуть змінювати судове рішення, яке постановлене до здійснених виплат, а враховуватися при виконанні рішення суду.

Разом з тим, виконуючи вимоги ст. 367 ЦПК, суд переглядає справу в межах оскарження, відповідач наполягав на невідповідності виплати за ст. 235 КЗпП, апеляційний суд здійснив власний розрахунок, який більше за суму розраховану судом першої інстанції, Враховуючи положення ст. 11 ЦПК, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі.

Позивач з висновком суду погодився, апеляційного провадження не ініціював. Відтак сума стягнення визначена судом першої інстанції в розмірі 76 431,30 грн, зміні не підлягає.

Щодо апеляційного оскарження в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. На підставі статті 237-1 КЗпП України позивач обґрунтував вимогу та визначив стягнення у розмірі 50 000 грн, суд першої інстанції зваживши на підстави даної вимоги, обставини що сприяли виникненню шкоди, врахувавши ст. 23 ЦК обґрунтовано виснував про задоволення позову, визначивши стягнення у 5000 грн.

Суд першої інстанції дійшов законного висновку про порушення прав ОСОБА_1 через незаконне звільнення, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя, це є об`єктивно і зрозуміло, особа позбавилась роботи, соціальної стабільності і вирішувала питання про відновлення та захист своїх прав, отримання доходу, тощо.

Правильно судом вказано, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Підстав незгоди з судовим рішенням в частині розподілу судових витрат, відповідачем не викладено в апеляційній скарзі. Суд відшкодував сплачений судовий збір в розмірі 2 977,20 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, та в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн, згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. При цьому враховував обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Звернення до суду відбулося в межах строку звернення, про що свідчить штамп на конверті адресований до суду з матеріалами позову.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню лише в межах, які зазначені в мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2023 року в частині позову про:

-визнання недійсним наказ від 25 червня 2020 року №98-к «Про прийняття на роботу» у частині визначення строку з 01 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року та за умовами контракту з 01.07.20-31.08.2020;

-визнання недійсною трудову угоду з працівником № 366 від 01 липня 2020 року у частині визначення в ній строку трудової угоди, а саме: пункт 1 - «Ця трудова угода є строковим трудовим договором», пункт 14 а) - «після закінчення строку дії трудової угоди»; пункт 15 - «При розірванні трудової угоди з підстав, передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України»; пункт 18 - «Строк дії трудової угоди з 01 липня 2020 року до 31 серпня 2020 року»,

скасувати та відмовити в задоволенні.

В решті вирішення позовних вимог залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. Л. Дуковський