Провадження № 2/357/3021/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

30 жовтня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Управлінська компанія ФОП ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати Управлінську компанію ФОП ОСОБА_7 укласти окремі договори на оплату комунальних послуг із позивачем та відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності (по 1/6 частці) належить позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Квартира складається з трьох житлових кімнат розміром 12,80 кв.м., 12,80 кв.м., 18.10 кв.м., загальна площа квартири становить 70,0 кв.м., кімнати в квартирі ізольовані. У вказаній квартирі зареєстровані позивач та усі відповідачі по справі, однак проживає лише позивач. Оскільки, на даний час відповідачі з позивачем не проживають однією сім`єю, не мають спільного бюджету для оплати комунальних послуг, в зв`язку з чим у них виникають конфлікти та непорозуміння стосовно оплати послуг за квартиру. Позивач зазначає, що не має достатніх коштів для сплати комунальних послуг у повній мірі, а відповідачі відмовляються сплачувати кошти за опалення та квартплату, чим наносять позивачу майнову шкоду. Позивач вказує, що на даний час утворився борг по оплаті послуг з теплопостачання. ОСОБА_1 зазначає, що він фактично займає кімнату площею 18.10 кв.м. з балконом 1.0 кв.м., а іншими двома кімнатами по факту ніхто не користується, підсобні приміщення: кухня, ванна, туалет, кладова, коридор перебувають у спільному користуванні.

Оскільки відповідачі відмовляються здійснити розподіл особових рахунків в добровільному порядку, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді від 08.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. (а.с.30-31)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що проживає сам в квартирі, а відповідачі тривалий час проживають за кордоном, зокрема, колишня дружина ОСОБА_2 проживає у Литві, онуки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають в США, онука ОСОБА_10 знаходиться в Польщі, син ОСОБА_11 мешкає в США. Позивач зазначає, що у зв`язку з тим що він має поганий стан здоров`я, йому потрібна велика кімната з балконом, а кухню, коридор, ванну і дві спальні кімнати пропонує залишити відповідачам.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з`явились, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подали, та відповідно до положень ч.11 ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи.

Третя особа Управлінська компанія ФОП ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_5 1/6 частка; ОСОБА_12 1/6 частка; ОСОБА_1 1/6 частка; ОСОБА_3 1/6 частка; ОСОБА_2 1/6 частка. Вказане стверджується свідоцтвом про власності № НОМЕР_1 від 05.02.2009 року (а.с. 20).

Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/17118 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 13).

З акту про фактично проживаючих осіб від 23.02.2020 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає 1 особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , квартира складається з трьох житлових кімнат 1 - 12,80 кв.м., 2- 12,80 кв.м., 3- 18,10 кв.м., житлова площа квартири становить 43,7 кв.м., кухня 9 кв.м, ванна кімната 2,8 кв.м., туалет 1,0 кв.м., коридор 7,60 кв.м., вбудована шафа 0,6 кв.м., кладова 2,10 кв.м., балкон 1,0 кв.м., загальна площа квартири становить 70,0 кв.м. (а.с. 15-16)

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Так, за ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Так, квартира АДРЕСА_1 , яка є ізольованим помешканням у житловому будинку, є об`єктом права власності (ч.1 ст.382 ЦК України), вона має загальну площу 70,0 кв.м., житлову площу 43,7 кв.м., складається з трьох житлових кімнат: 12,80 кв.м., 12,80 кв.м., 18,10 кв.м. та допоміжних приміщень: кухня 9 кв.м, ванна кімната 2,8 кв.м., туалет 1,0 кв.м., коридор 7,60 кв.м., вбудована шафа 0,6 кв.м., кладова 2,10 кв.м., балкон 1,0 кв.м., загальна площа квартири становить 70,0 кв.м.., що підтверджено матеріалами справи (а.с.15-16).

Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами), судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

А відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (зі змінами), якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12.08.2021 у справі № 644/5579/18, від 01.08.2022 у справі № 486/1271/20.

В даному випадку, суд вважає, неможливим застосувати наведену правову позицію, оскільки позивач звертаючись до суду з цим позовом просить виділити йому в одноосібне користування житлову кімнату площею 18,10 кв.м., однак, запропонований позивачем варіант є протиправним, оскільки площа цієї кімнати значно перевищує відхилення від його ідеальної частки. І, навпаки, площа кімнат, які позивач пропонує залишити в користуванні п`яти відповідачів значно зменшує їх ідеальну частку та погіршує становище.

Як зазначено вище у рішенні, квартира АДРЕСА_1 має житлову площу 43,7 кв.м., тобто, на 1/6 частину у праві спільної часткової власності приходиться 7,28 кв.м., що менше ніж встановлена законом норма жилої площі на одну людину, тобто, запропонований позивачем порядок користування квартирою призведе до погіршення житлових умов відповідачів.

Також, є необґрунтованою позиція позивача, що була висловлена ним в судовому засіданні, про включення в обрахунок жилої площі для відповідачів квадратури підсобних приміщень. Позивач зазначив, що не потребує ні кухні, ні ванної кімнати, оскільки фактично все собі облаштував в кімнаті, яку зайняв для проживання.

Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням (п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків).

Згідно із ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу, а згідно ст. 50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Отже, враховуючи кількість співвласників майна, їх стать та вік, технічні характеристики квартири, зокрема, розмір та кількість житлових кімнат, а не підсобних приміщень, суд приходить до висновку, про неможливість встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , адже запропонований позивачем порядок користування призведе до порушення прав інших співвласників квартири.

Також, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що несе надмірний тягар по оплаті комунальних послуг, оскільки все сам сплачує. Однак, враховуючи те, що позивач проживає сам, та по факту одноосібно використовує квартиру, в якій є лічильники на газ, електроенергію і воду, то комунальні послуги, за які нараховуються кошти згідно показників лічильників повинен сплачувати саме користувач таких послуг (користування газом, електроенергією, водопостачанням та водовідведенням).

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572,(із змінами станом на 28.12.2016р.) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 10 цих Правил встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Згідно наданих до суду копій квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що у позивача станом на липень 2023 року наявна заборгованість з оплати комунальних послуг, нарахованих згідно показників лічильнику, тобто по факту використання, зокрема за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення 1524,18 грн.; постачання електричної енергії 3164,95 грн. (а.с. 7), які позивач повинен сплачувати самостійно, якщо борг виник в період коли він одноосібно отримував зазначені послуги водопостачання та постачання електричної енергії.

Окрім того, ОСОБА_1 не позбавлений можливості в судовому порядку стягнути з відповідачів вартість сплачених ним коштів за надані комунальні послуги чи витрати на утримання житла, які нараховуються залежно від площі приміщення чи від кількості зареєстрованих осіб, пропорційно часткам у праві спільної часткової власності співвласників на вказану квартиру.

Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, обов`язком відповідачів, як співвласників житлового приміщення, є своєчасна оплата комунальних послуг, згідно затверджених в установленому порядку тарифів з дотриманням вимог законодавства, якими передбачено обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, враховуючи твердження позивача про фактичну відсутність відповідачів в квартирі понад 5 років, слід зазначити, що згідно п.6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Тобто, за послугу з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій, за вивіз побутового сміття, плата може бути зменшена в разі документального підтвердження про тимчасову відсутність осіб в помешканні.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо встановлення порядку користування житлом до задоволення не підлягають, та відповідно, похідна вимога про розділення особових рахунків також не підлягає до задоволення.

Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Управлінська компанія ФОП ОСОБА_14 про встановлення порядку користування житлом - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.11.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола