ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/968/23 Справа № 205/6039/21 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М., Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню.

Позов мотивовано тим, що 15 жовтня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» було вчинено виконавчий напис № 5610, яким було запропоновано стягнути із позивача заборгованість за Кредитним договором № DN80FI00000084 від 18 червня 2007 року на загальну 1 726 988 грн. 56 коп.

Також позивач зазначає, що 14 березня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» було вчинено виконавчий напис № 663, яким було запропоновано звернути стягнути на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 яка передана в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк», за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача у розмірі 5 081 740 грн. 77 коп.

Позивач вважає, що вказані виконавчі написи нотаріуса є вчиненими з порушенням вимог чинного законодавства України, стягнення за такими виконавчими документами стосується спірної заборгованості, а тому є достатні правові підстави для звернення до суду із вказаним позовом.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15 жовтня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий номер № 5610 про задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 81 641, 54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 жовтня 2015 року становить 1 726 988 грн. 56 коп., а також, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 1 700 грн. 00 коп., шляхом стягнення вказаних сум із ОСОБА_1 та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 березня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий номер № 663, про задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 181 435 доларів США 77 центів, що за курсом НБУ станом на 17 січня 2019 року становить 5 081 740 грн. 00 коп., а також, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 3 500 грн. 00 коп., за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана ОСОБА_1 в іпотеку за Договором іпотеки № DN80FI00000084, посвідченим 18 червня 2007 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. за реєстровим № 6152.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року позов задоволено та ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15 жовтня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий номер № 5610 про задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 81 641, 54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 жовтня 2015 року становить 1 726 988 грн. 56 коп., а також, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 1 700 грн. 00 коп., шляхом стягнення вказаних сум із ОСОБА_1 ; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 березня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий номер № 663, про задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 181 435 доларів США 77 центів, що за курсом НБУ станом на 17 січня 2019 року становить 5 081 740 грн. 00 коп., а також, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 3 500 грн. 00 коп., за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана ОСОБА_1 в іпотеку за Договором іпотеки № DN80FI00000084, посвідченим 18 червня 2007 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. за реєстровим № 6152; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також нотаріусом не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 18 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір № DN80FI00000084.

Судом також встановлено, що 18 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено Договір іпотеки № DN80FI00000084.

Судом також встановлено, що 15 жовтня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» було вчинено виконавчий напис № 5610, яким було запропоновано стягнути із позивача заборгованість за Кредитним договором № DN80FI00000084 від 18 червня 2007 року на загальну суму 1 726 988 грн. 56 коп. Строк, за який проводиться стягнення з 18 червня 2007 року по 02 жовтня 2015 року (а.с. 18 т.1)

14 березня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» було вчинено виконавчий напис № 663, яким було запропоновано звернути стягнути на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та який передав в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк», за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача у розмірі 5 081 740 грн. 77 коп. Строк, за який проводиться стягнення з 18 червня 2007 року по 17 січня 2019 року (а.с. 63 т.1)

Матеріалами справи також підтверджено, що 17 грудня 2019 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Варламовою О.А. було відкрито виконавче провадження ВП № 60896849 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, про що винесено відповідну постанову.

06 травня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М., було відкрито виконавче провадження ВП № 65341933 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, про що винесено відповідну постанову.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з наступного.

Матеріали справи не містять будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів отримання або вручення вимоги позивачеві, суду не доведено факту отримання стороною позивача вимоги, та не спростовано його доводів щодо того, що про вказаний виконавчий напис він дізнався лише при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП № 60896849 від 17 грудня 2019 року. Вказана обставина свідчить про недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, та є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, враховуючи недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса у вигляді не підтвердження факту отримання вимоги про усунення порушень позивачем, як боржником, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виконавчий напис від 15 жовтня 2015 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 5610, є таким, що не підлягає виконанню, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Оглядом спірного виконавчого напису від 14 березня 2019 року встановлено, що вимоги кредитора за таким виконавчим документом складаються із: заборгованості за кредитом - 38 169, 17 доларів США, заборгованість за відсотками - 42 378, 74 доларів США, комісія - 12 547, 57 доларів США, пеня - 88 340, 17 доларів США.

Оглядом розрахунку заборгованості за вказаними видами кредиторських вимог встановлено, що останні обраховувались банком, у тому числі, з 2015 року по 17 січня 2019 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц.

В даному випадку, судом встановлено, що банк у позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною виконавчого напису 15 жовтня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5610, і який не було визнано таким, що не підлягає виконанню на момент вчинення таким нотаріусом 14 березня 2019 року іншого спірного виконавчого напису.

Відтак, у зв`язку із наявністю чинного на той момент виконавчого документу про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк позбавлений можливості стягувати з боржника заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, пеню та комісію, оскільки у випадку невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки банк має право на звернення до суду з позовом на підставі статті 625 ЦК України.

Однак в даному випадку, із заяви про вчинення виконавчого напису та змісту самого спірного виконавчого напису вбачається, що стягувач просив звернути стягнення на майно боржника, виходячи із наявної заборгованості, у тому числі, по комісії та пені, яка обраховувалась з 18 червня 2007 року по 17 січня 2019 року, а в першому випадку з 18 червня 2007 року по 02 жовтня 2015 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що нарахування банком комісії та пені після настання встановленого ним дострокового строку виконання основного зобов`язання є необґрунтованим і суперечить закону. Отже, виконавчий напис вчинено нотаріусом шляхом звернення стягнення на заставне майно, в рахунок погашення заборгованості в тому числі комісії та пені, які банк не мав права нараховувати та стягувати з позичальника.

Однак банком було здійснено таке нарахування, та одночасно із цим не повідомлено нотаріуса про наявність іншого виконавчого напису, через наявність якого випливає обставина встановленого стягувачем такого дострокового строку виконання основного зобов`язання, який вже минув на момент вчинення спірного виконавчого напису.

У свою чергу, через вказану обставину, нотаріус об`єктивно не перевірила обґрунтованість права вимоги відповідача, що суперечить нормі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та вимозі п 3.5. Глави 16 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

А тому, наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також нотаріусом не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, встановлено, що вчинюючи виконавчий напис від 15 жовтня 2015 року, Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 5610, за яким запропоновано стягнути із позивача заборгованість за Кредитним договором № DN80FI00000084 від 18 червня 2007 року на загальну суму 1 726 988 грн. 56 коп. Банк не надав достатніх, належних та допустимих доказів отримання або вручення вимоги про таке звернення стягнення ОСОБА_1 .. Вказана обставина свідчить про недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, та є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані виконавчі написи, є такими, що не підлягають виконанню, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1.1. ч. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.3., 3.4. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.

Встановивши, що на момент вчинення спірних виконавчих написів існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, керуючись ЗУ "Про нотаріат", Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконавчі написи нотаріуса було вчинено у порушення вимог ЗУ "Про нотаріат", оскільки за ним була стягнута заборгованість за кредитним договором, яка не була безспірною, у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення спірних виконавчих написів.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок згідно якого у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18) та від 27.08.2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18).

Так, матеріали справи не містять доказів отримання або вручення такої вимоги позивачеві, суду не доведено факту отримання стороною позивача такої вимоги, та не спростовано його доводів щодо того, що про вказаний виконавчий напис він дізнався лише при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП № 60896849 від 17 грудня 2019 року, а тому вказана обставина свідчить про недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, та є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

А тому, доводи апеляційної скарги про те, що ними була направлена письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором цінним листом з описом вкладення, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів отримання або вручення такої вимоги позивачеві матеріали справи не містять.

Доводи апелянта в скарзі про те, що виконавчі написи приватного нотаріуса відповідають вимогам законодавства, оскільки при зверненні до нотаріуса банком були надані усі документи, які підтверджують безспірність заборгованості, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів безспірності заборгованості апелянтом надано не було.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, встановивши, що нарахування банком комісії та пені після настання встановленого ним дострокового строку виконання основного зобов`язання є необґрунтованим і суперечить закону, виконавчий напис вчинено нотаріусом шляхом звернення стягнення на заставне майно, в рахунок погашення заборгованості в тому числі комісії та пені, які банк не мав права нараховувати та стягувати з позичальника, встановивши, що наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також нотаріусом не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, - колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчих написів вказана Банком заборгованість не була безспірною, при вчиненні виконавчого напису був порушений порядок його вчинення, що свідчить про доведеність позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко