печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2965/15-ц
УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2023 р. Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Остапчук Т.В. при секретарі судових засідань - Гаманюк О.С. за участю: представника позивача - Данильченко О.О представника відповідача - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача про призначення повторно судової економічної експертизи в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Печерського районного суду міста Києва перебувають матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про призначення повторної судово - економічної експертизи у зв`язку з тим, що відповідно до Ухвали Печерського районного суду від 28.02.2017 року у цивільній справі № 757/2965/15ц було призначено судово-економічну експертизу в результаті проведення якої 05.07.2018 року складено висновок № 3115/18-45. Як зазначено у висновоку № 3115/18-45 загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № К3ВLGКІ5006473 від 30.07.2017 р. та додатковими угодами до нього, станом на 05.12.2014 року становила 139 412 38 дол США та 223 043,70 грн. За результатами проведення судово - економічної експертизи було надано висновок: - наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору № К3ВLGКІ5006473 від 30.07.2007 року, розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором. - загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № К3ВLGКІ5006473 від 30.07.2007 року та додатковим угодам до нього, станом на 05.112.2014 р. становила 139 412.38 доларів та 223 043.70 грн. Після проведення судово-економічної експертизи 10 квітня 2019 року Постановою ВСУ у справі №757/18057/15-ц частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року за позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнано недійсними в цілому пунктів 2.2.9., 2.3.8., 6.2. кредитного договору № К3ВLGКІ5006473, укладеного 30 липня 2007 року, і пункту 7.1. цього кредитного договору, укладеного 30 липня 2007 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в частині, яка стосується зобов`язання позичальника щомісяця сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту. Таким чином, з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, судом Ухвалою від 25.09.2019 р за заявою осіб, які беруть участь у справі було призначено додаткову судово - економічну експертизу на розгляд якої поставлено питання: 1. Яка загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 05.12.2014 року з урахуванням недійсних п 2.2.9; п 2.3.8 та п 6.2 та п 7.1 кредитного договору № К3ВLGКІ5006473 від 30.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»? За результатами проведення судово - економічної експертизи, 26.05.2020 р за №2651/20-72 було надано висновок: заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 05.12.2014 року за кредитним договором № К3ВLGКІ5006473 від 30.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» в частині, яка стосується зобов`язань позичальника щомісяця сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми наданого кредиту, становила 204 697,29 доларів США та 317 916,06 грн. У зв`язку з тим, що відповідачу не зрозумілим є висновок судово - економічної експертизи від 05.07.2018 р та 26.05.2020 ( з урахуванням п. 2.2.9; п 2.3.8 та п 6.2 та п 7.1 кредитного договору № К3ВLGКІ5006473) більший ніж розрахунок проведений 05.07.2018 експертом Андріїшен С.І по висновку №3115/18-45. Ухвалою суду від 07.12.2022 року було призначено повторну судово економічну експертизу. Постановою Київського апеляційного суду від 12.042023 року було скасовану ухвалу суду від 07.12.2022 року, та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Представник позивача в судому засіданні зазначила, що не отримувала вказане клопотання про призначення повторної експертизи. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та зазначену заяву прийшов до наступного висновку. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд становлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною 2 ст. 116 ЦПК України визначено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися. У даному випадку щодо твердження, що необхідна повторна експертиза, для зясування розбіжностей у висновках експерта від 05.07.2018 р та 26.05.2020 року. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року). Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції» «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року). У рішенні ЄСПЛ у справі «Дульський проти України» зазначено, що очевидне безпідставне призначення судової експертизи є порушенням наведених приписів, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк. ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»). Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»). За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. За правилами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. У відповідності до частини першої статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що повторна судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими, в матеріалах справи вже є висновки експертів. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження 61-7835сво19). Таким чином, питання про призначення повторно судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 8 листопада 2018 року справі № 910/14672/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/9394/17 та від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/9971/17. В постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 372/1862/17 (провадження № 61-10937св19) наведено правовий висновок про те, що відповідно до пункту 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 8 жовтня 1998 року № 53/5, підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи. Відповідно до статті 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Подане представником відповідача клопотання про проведення повторної судової експертизи не містить мотивів щодо необґрунтованості проведеного у справі експертного дослідження. Сама лише незгода відповідача із висновками експертизи щодо визначення наявної заборгованості не може слугувати підставою для проведення повторної експертизи. До того ж з матеріалів справи вбачається, що зазначена справа перебуває у провадженні судді з січня 2015 року, й з урахуванням підстав та предмету спору відповідачем не доведено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, тому в задоволенні клопотання про призначення зазначеної повторної експертизи слід відмовити. На підставі вище викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 81, 103, 116 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторно судової економічної експертизи в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити. Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складання повного тексту 30.10.2023 р

Суддя Т.В.Остапчук