Єдиний унікальний номер 175/6811/23
провадження 2/175/1821/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.,

з секретарем Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.10.2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, що 10 жовтня 2017 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Дніпровському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №169.

Від даного шлюбу подружжя має двох спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем в них не склалося, оскільки кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, не мають спільної думки у вирішенні важливих питань, різність характерів та відсутність спільних інтересів призвели до того, що подружжя не може проживати разом, як сім`я, виконувати сімейні обов`язки, вирішувати навіть нескладні поточні проблеми.

Позивач та відповідач неодноразово протягом останнього часу намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, проте безрезультатно, в сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль.

З січня 2023 року сторони не мешкають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет та спільне господарство не ведуть. У зв`язку з чим позивач прийняв рішення, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинений відносин, які залишились існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними вже припинені.

Отже, позивач вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і примирення та подальше подружнє життя між ним і відповідачем та збереження сім`ї неможливе.

Позивач в своєму позові просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач на попередньому судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу, у зв`язку з чим судом був наданий час на обговорення даного питання до наступного судового засідання, проте, в наступне судове засідання не з`явилась, про час та дату була повідомлена належним чином, проте про причини своєї неявки не повідомила, відповідних заяв чи клопотань не надавала.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб у Дніпровському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №169.

Від даного шлюбу подружжя має двох спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Спільне життя у подружжя не склалося, оскільки кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, не мають спільної думки у вирішенні важливих питань, різність характерів та відсутність спільних інтересів призвели до того, що подружжя не може проживати разом, як сім`я, виконувати сімейні обов`язки, вирішувати навіть нескладні поточні проблеми.

Позивач та відповідач неодноразово протягом останнього часу намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, проте безрезультатно, в сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль.

З січня 2023 року сторони не мешкають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет та спільне господарство не ведуть. У зв`язку з чим позивач прийняв рішення, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинений відносин, які залишились існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними вже припинені.

Отже, примирення та подальше подружнє життя між позивачем і відповідачем та збереження сім`ї неможливе.

У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати: 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинились, відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, фактично шлюб має лише формальний характер. Збереження сім`ї неможливо, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, прізвище відповідача залишити « ОСОБА_7 », оскільки відповідних клопотань щодо зміни прізвища не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 110, 111, 112, 153, 157 СК України, ст. 4, 5, 18, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), зареєстрований 10 жовтня 2017 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за №169 розірвати.

Прізвище ОСОБА_2 , яке було змінено нею після реєстрації шлюбу, не змінювати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Васюченко