СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/174/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 рокуСуддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М., розглянув матеріали заяви представника позивачки ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповньолітньої дитини ОСОБА_2 в особі адвоката Сініциної Оксани Петрівни про забезпечення позову,-

встановив:

07.11.2023 року представник позивачки ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповньолітньої дитини ОСОБА_2 - адвокат Сініцина О.П. звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою «про забезпечення позову», до подання позовної заяви згідно до якої, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею (кв.м): 70.4, житловою площею (кв.м): 36.2 за адресою: АДРЕСА_1 до винесення рішення у справі про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації від 14 серпня 2020 року № 40110 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3 та свідоцтво про право власності на житло від 14 серпня 2020 року та заборонити будь-яким юридичним та фізичним особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження об`єкту нерухомого майна: квартири загальною площею (кв.м): 70.4, житловою площею (кв.м): 36.2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову, 21.09.2007 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва було зроблено відповідний актовий запис № 1327 і на підтвердження чого було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.09.2007 р.

Від цього шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із заявницею та знаходяться на її утриманні.

У 2019 р. родина ОСОБА_4 отримала ордер на сім`ю із трьох осіб ( ОСОБА_3 та члени його сім`ї: дружина - ОСОБА_1 та дитина - ОСОБА_2 , 2012 р.н.), на вселення у двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із вторгнення рф на територію нашої держави, заявниця, в березні 2022 року була вимушена виїхати з донькою до Німеччини, аби врятувати доньку від жахів війни, це рішення було прийнято разом з батьком дитини, ОСОБА_3 , який наполягав цьому.

В травні 2023 року заявниця, ОСОБА_1 , випадково дізналася з додатку Дія, що чоловік, ОСОБА_3 з невідомих причин, подав на розлучення, що для неї та дитини сторін стало потрясінням і повною несподіванкою.

В серпні 2023 року заявниця, разом із дитиною, повернулася до України впевненістю, що зможе проживати разом із донькою у їх квартирі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки іншого власного житла ані заявниця, ані дитина сторін, не мають, але, ОСОБА_3 відмовив заявниці в цьому, мотивуючи це тим, що ні вона, дитина ніякого відношення до даної квартири не мають і другою несподіванкою стало те, що ОСОБА_3 приватизував дану квартиру виключно на себе, чим порушив права ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини сторін.

12.07.2023 р. заявницею була отримана інформація із Державного реєстру речов прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої стало відомо, що після зняття її та дитини з реєстраційного обліку 10.07.2020 р., ОСОБА_3 здійснив приватизацію спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зазначаючи себе одноособовим власним та отримав свідоцтво про право власності зазначену квартиру б/н від 14.08.2020 р., видане Відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.09.2023 р. у справі. 759/9332/23 (суддя Горбенко Н.О.), шлюб між сторонами було розірвано.

Не маючи іншого житла, розуміючи, що порушені житлові права заявниці та її неповнолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок незаконної приватизації квартири, право користування якою на час її приватизації мали останні, чим позбавлено їх як членів сім`ї ОСОБА_3 , який одноосібно приватизував спірне житлове приміщення, позбавивши можливості отримати згадану квартиру у власність. Заявник розпочала підготовку до звернення до Святопшнського районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнати незаконними та скасування розпорядження органу приватизації від 14 серпня 2020 року № 40110 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3 та свідоцтво про право власності на житло від 14 серпня 2020 року, видане Відділом приватизації житлового фонду управління житлово- комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, яке посвідчує, що ця квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення.

За наслідками розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суддя відповідно до частин 9-10 ст.153ЦПК України може постановити ухвалу про повернення заяви заявникові, а також про вжиття заходів забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову, вказані ухвали підлягають оскарженню відповідно до статті 353 ЦПК України.

У відповідності до ч.ч.1-7 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:1)причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; 2)вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3)інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 4)захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6)пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову судом, між іншим, підлягають встановленню: наявність або відсутність спору, наявність або відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам, співмірність заявлених позовних вимог до майна, яким заявник просив забезпечити позов.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вимоги до заяви про забезпечення позову визначені в ч. 1 ст. 151 ЦПК України. Вона повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 753/410/19, від 20.07.2020 у справі № 639/8448/19, від 02.07.2020 у справі № 657/1211/19.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виконання рішення у даному випадку слід розуміти не лише як стадію, яка має місце у судових рішеннях про присудження (та яка передбачає можливість застосування заходів державного примусу), але і більш широкому значенні, як таке правове положення сторін, за яких судом вирішено спір шляхом усунення невизначеності у правовідносинах між сторонами, зокрема, шляхом визнання права або його відсутності, та судом здійснено ефективний захист порушених прав, який в тому числі полягає у запобіганні подальшому порушенню прав та необхідності застосовувати додаткові заходи захисту.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на предмет позову, у випадку задоволення позовних вимог рішення у даній справі не потребує виконання рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження», тому в даному випадку застосуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В даному випадку, судом встановлено, що ОСОБА_3 має можливість у будь-який час відчужити квартиру, право на приватизацію якої має заявниця та неповнолітня дитина сторін, ОСОБА_2 ,

Враховуючи предмет позову, наведені докази та обґрунтування заявлених вимог заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку із заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявниці та її неповнолітнь дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та задля збережени існуючого стану речей, суд вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову у вигляді, накладення арешту на квартиру загальною площею (кв.м): 70.4, житловою площе (кв.м): 36.2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником в судовому порядку.

Відповідно п. .п. 1-3 ч. 13 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу, повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 150-153 ЦПК України, -

постановив:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповньолітньої дитини ОСОБА_2 в особі адвоката Сініциної Оксани Петрівни про забезпечення позову - задовольнити .

Накласти арешт на квартиру загальною площею (кв.м): 70.4, житловою площею (кв.м): 36.2 за адресою: АДРЕСА_1 до винесення рішення у справі про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації від 14 серпня 2020 року № 40110 про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3 та свідоцтво про право власності на житло від 14 серпня 2020 року.

Заборонити будь-яким юридичним та фізичним особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження об`єкту нерухомого майна: квартири загальною площею (кв.м): 70.4, житловою площею (кв.м): 36.2 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішення законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд роз`яснює, шо у відповідності до частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно до ч. 13 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до положень ч.10 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Л.М. Шум