БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/624/20
Провадження № 2/730/12/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2023 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Стрижак Я.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Тіслюка І.І.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним заповіт, складений її матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , мешканця м. Борзна Чернігівської області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що після смерті матері ОСОБА_3 вона звернулась до приватного нотаріуса Лукаш Т.М. для оформлення за заповітом спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі відповідних документів, оскільки згідно відомостей зі Спадкового реєстру існує інший претендент на спадкове майно за останнім заповітом ОСОБА_2 . Вважає, що її мати не могла скласти вказаний заповіт на чужу їй особу, з 2019 року в матері сталися серйозні проблеми зі здоров`ям, зокрема, втрачено повноцінні функції правобічних руки й ноги, стало утрудненим пересування, в зв`язку з чим вона не могла самостійно відвідати Оленівську сільську раду та підписати повторний заповіт на ОСОБА_2 ; паспорт матері знаходився на зберіганні в позивачки, що також виключало можливість оформлення оспорюваного заповіту; місце та порядок посвідчення заповіту відповідною посадовою особою Оленівської сільської ради суперечить вимогам чинного нотаріального законодавства.

Позивачка, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, визнавши недійсним складений її матір`ю ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заповіт від 19 листопада 2019 року. Пояснила, що вона проживала неподалік будинку матері, постійно навідувалась до неї, оскільки та після перенесеного навесні 2019 року інсульту пересувалась лише з ходунками, за межі домогосподарства не виходила, її права рука була практично не робоча й вона не могла нічого написати, за матір в отриманні пенсії розписувались її чоловік або син. Зазначає, що попередні заповіти на сім`ю ОСОБА_2 були складені під тиском відповідача, в зв`язку з чим оригінал материного паспорту став знаходитися в неї, а в ОСОБА_2 збереглася копія, за якою він у Оленівській сільській раді незаконно без присутності матері від її імені на себе оформив фіктивний заповіт, тоді як у м. Борзна було декілька нотаріусів, які могли посвідчити заповіт, в тому числі й з виїздом додому.

Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає й просить у їх задоволенні відмовити, оскільки між ним та матір`ю позивачки ОСОБА_3 були давні (з 2002 року) довірливі відносини, ніяких боргів між ними не існувало, він виступав меценатом по відношенню до ОСОБА_3 , яка при зустрічах висловлювала йому подяки й наголошувала, що зробить на нього заповіт на земельні ділянки для подальшої підтримки її сина ОСОБА_4 , так як у них з позивачкою негативні стосунки; йому невідомо яким хто і де складав та посвідчував ОСОБА_3 на його користь заповіт, примірник якого йому в кінці 2019 року передав син заповідачки ОСОБА_4 ; знаходження паспорта ОСОБА_3 у позивачки є протизаконним; ОСОБА_3 була дієздатною особою й мала право на випадок своєї смерті заповісти належне їй майно ОСОБА_2 , а позивачкою не надано ніяких документальних доказів щодо тяжкого стану здоров`я її матері в 2019-2020 роках; позивачка не проживала разом з матір`ю й не могла постійно контролювати її дії, вчинки та волевиявлення; форма посвідчення заповіту відповідає вимогам чинного нотаріального законодавства. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав й просив у їх задоволенні відмовити з наведених у відзиві підстав. Пояснив, що він ніякого тиску чи погроз на ОСОБА_3 не чинив, та по своїй ініціативі на знак подяки за надання ним матеріальної підтримки в складних життєвих ситуаціях складала на нього та членів його сім`ї заповіти й довіреності, які потім скасовувала під тиском позивачки, з якою перебувала в неприязних відносинах. Про складений ОСОБА_3 на його користь черговий заповіт від 19.11.2019р. довідався та отримав його копію від її сина ОСОБА_4 у кінці 2019 року; ОСОБА_3 до Оленівського старостинського округу для складання вказаного заповіту не привозив, нікого в цьому не просив й сам особисто там не перебував. Свідоцтв про право на спадщину за даним заповітом після померлої ОСОБА_3 не отримував.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю ; право на заповіт здійснюється особисто; вчинення заповіту через представника не допускається.

За змістом положень ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно з ч.1, 2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Приписами ст.1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Виходячи зі змістуст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

Аналіз вищевказаних норм ЦК України вказує на те, що в ньому закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , склала на користь своєї дочки ОСОБА_1 (позивачки по справі) заповіт на все належне їй майно, який посвідчено приватним нотаріусом Борзнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Лукаш Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №212.

В подальшому, 19 листопада 2019 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_1 , було складено заповіт, посвідчений в.о. старости Оленівського старостинського округу Борзнянської міської ради Чернігівської області Кривець В.В. та зареєстрований в реєстрі за №17, яким вона на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_2 (відповідачу по справі), ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступне майно:

- земельні ділянки (пай), які розташовані на території Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігівської області, загальною площею 6,21га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №622685, кадастрові номера 07 000 0861 площею 5,48га та 07 000 0848 площею 0,73га;

- земельну ділянку (пай), яка розташована на території Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігівської області, загальною площею 4,2373га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №609489, кадастровий номер :07:000:0445 площею 4,2373га;

- земельну ділянку (пай), яка розташована на території Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, загальною площею 0,2553га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №609490, кадастровий номер :08:000:0285 площею 0,2553га.

При цьому, згідно п.3 рішення 1-ої сесії 7-го скликання Борзнянської міської ради Чернігівської області №14-1/7 від 25 липня 2019 року ОСОБА_5 , який виконує обов`язки старости с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, уповноважено як посадову особу органу місцевого самоврядування вчиняти нотаріальні дії, передбачені ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат».

ІНФОРМАЦІЯ_1 Лисухо ОСОБА_6 померла й після її смерті Приватним нотаріусом Борзнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Лукаш Т.М. була заведена спадкова справа №15/2020, за матеріалами якої з заявами про прийняття спадщини за заповітами у встановлений законом строк звернулись ОСОБА_1 (21 лютого 2020 року) та ОСОБА_2 (02 липня 2020 року).

Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження, смерть, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, заповітів та матеріалів спадкової справи №15/2020 до майна померлої ОСОБА_3 , рішення Ради №14-1/7 від 25.07.2019р.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що 19 листопада 2019 року до нього як сільського старости звернувся місцевий мешканець ОСОБА_7 , який наразі помер, і попросив прийняти ОСОБА_3 . В нього був вільний час і він прийняв вказану особу, яка висловила бажання скласти заповіт на земельні ділянки на користь ОСОБА_2 . ОСОБА_3 пересувалась з палицею, проте стан її здоров`я був задовільний як для її віку, надала оригінал свого паспорту й правоустановлюючих документів на земельні ділянки, в зв`язку з чим він пересвідчився в тотожності її особи та дієздатності. Після спілкування з ОСОБА_3 він на комп`ютерній техніці підготував текст заповіту, в якому виклав її волю, зачитав уголос зміст заповіту, після чого ОСОБА_3 самостійно повільно написала, що нею текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано, розписавшись. Потім він передав ОСОБА_3 примірник заповіту й та пішла з його робочого кабінету. Яким чином вона прибула до с. Оленівка йому невідомо, але повідомляла, що за місцем проживання в м. Борзна не може посвідчити даний заповіт, так як це їй чи то дорого чи довго. Стверджує, що посвідчив оспорюваний заповіт у відповідності до своїх службових повноважень та вимог чинного законодавства.

З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 слідує, що їх сусідка ОСОБА_3 після перенесеного навесні 2019 року інсульту пересувалася лише за допомогою ходунків, від дому нікуди не відлучалася, її права рука була практично неробоча, вона не могла самостійно вдягнутися й щось писати, за неї в отриманні пенсії розписувався чоловік; ОСОБА_1 часто навідувалась до своїх батьків й ОСОБА_3 говорила, що склала на користь дочки заповіт.

Аналогічні показання надав суду й свідок ОСОБА_10 , пояснивши, що він постійно проживав зі своєю дружиною ОСОБА_3 , в якої після перенесеного в 2019 році інсульту була практично паралізована права сторона, вона пересувалась з ходунками, ковінькою ніколи не користувалась, за межі господарства могла вийти лише до найближчих сусідів й Оленівську сільську раду для складання заповіту не відвідувала; із-за цієї хвороби дружина не могла нічого написати, за отримання нею пенсії розписувався він, а її паспорт знаходився в дочки ОСОБА_1 , на яку раніше дружиною був складений заповіт у нотаріуса.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що на початку двохтисячних років він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_3 працював у фермерському господарстві ОСОБА_2 ; пригадує, як ОСОБА_3 під час спору демонструвала вміння однаково писати обома руками. Осінню 2019 року він був очевидцем того, як ОСОБА_3 з ковінькою в руці виходила з приміщення Оленівської сільської ради та на запитання ОСОБА_13 відповіла, що «все получилось, підписала лівою рікою», однак про який конкретно документ ішла мова він не чув і не допитувався; поблизу сільради він не бачив ОСОБА_2 чи якихось автомобілів.

З прослуханого запису показань свідка ОСОБА_4 , допитаного в судовому засіданні 26.11.2020р. (т.1 а.с.140), слідує, що він проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та вітчимом ОСОБА_10 ; у матері з сім`єю ОСОБА_2 були хороші відносини, оскільки той допомагав їй, давав роботу. Після перенесеного інсульту в ОСОБА_3 не працювала права рука, якою мати майже нічого не робила, за отримання нею пенсії розписувався він або вітчим; інколи мати ходила до сусідки, пересуваючись з ковінькою. В кінці 2019 року мати повідомила, що їздила з ОСОБА_2 в с. Оленівка й склала на того заповіт, про зміст не говорила, але сам він очевидцем цього не був.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №554/1 від 09.09.2022р.:

- рукописний запис «цей заповіт мною прочитано та підписано ОСОБА_3 » та підпис в оригіналі заповіту від 23 червня 2018 року, згідно якого ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 усе свої майно, виконаний ймовірно ОСОБА_3 ;

- рукописний запис «мною ОСОБА_3 текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» та підпис в оригіналі заповіту від 19 листопада 2019 року, згідно якого ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2 земельні ділянки (паї), виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою;

- ознак виконання рукописного запису в оригіналі заповіту від 19 листопада 2019 року із зміною звичної до письма руки не виявлено; рукописні записи в оригіналі заповіту від 19 листопада 2019 року виконані під впливом збиваючих факторів штучного характеру.

Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 повідомила, що наданих їй на дослідження матеріалів, з урахуванням додатково доданих за її клопотанням, було достатньо для прийняття категоричного висновку про виконання в заповіті від 19.11.2019р. підпису та рукописного запису від імені ОСОБА_3 не заповідачкою, а іншою особою. Нею при дослідженні був використаний весь обсяг наданих судом матеріалів (документів), а їх повне відображення в ілюстраціях-додатках не є обов`язковим. Застосовані нею методики при експертному дослідженні відображені у висновку та відповідають вимогам сучасності, а ОСОБА_15 було розроблено власні методичні рекомендації, які не є обов`язковими для використання, й ці поняття не є тотожними. При наданні висновку нею було враховано відображений у матеріалах справи стан здоров`я ОСОБА_3 , що міг би вплинути на її підпис та почерк в обох заповітах; однак при погіршенні стану здоров`я ОСОБА_3 в 2019 році її підпис та рукописний текст в останньому заповіті від 19.11.2019р. вказує на протилежне - особа стала писати краще, чого фактично не може бути. Деталізувати збиваючі фактори штучного характеру зазвичай буває важко, до них може відноситися й зміна звичної до письма руки (з правої на ліву), але в даному випадку такий фактор відсутній, а на її переконання ним є саме наслідування підпису та почерку іншої особи.

Відтак, з огляду на окреслені обставини, заповіт від 19.11.2019р., який є предметом даного спору, не є нікчемним в силу ч.1 ст.1257 ЦК України й відноситься до категорії оспорюваних.

При цьому, твердження представника позивачки на порушенням вимог щодо форми та посвідчення вказаного заповіту є безпідставними, оскільки заповіт від 19.11.2019р. вчинений у письмовій формі та посвідчений уповноваженою посадовою особою місцевого самоврядування, що відповідає приписам ч.1, 3 ст.1247, ст.1251 ЦК України, ст.37 Закону України «Про нотаріат», п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5.

Право ж заповідача на призначення своїми спадкоємцями будь-кого з осіб незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин гарантовано положеннями ч.1 ст.1235 ЦК України, в зв`язку з чим посилання ОСОБА_1 на неможливість складення її матір`ю ОСОБА_3 заповіту на користь ОСОБА_2 як чужу їй особу не заслуговують на увагу.

Одночасно суд констатує, що оскільки вищезазначений заповіт від 19.11.2019р. від імені ОСОБА_3 було складено та посвідчено на користь ОСОБА_2 , який претендує та оспорює право позивачки на спірне спадкове майно, то саме він є належним відповідачем у даній справі.

Разом з тим, є слушними доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_3 не підписувала вказаний заповіт і він є підробленим.

Зокрема, хоча в силу ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України, однак у даній категорії справ такий експертний висновок має важливе значення.

У висновку почеркознавчої експертизи №554/1 від 09.09.2022р. та в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 категорично висловилась, що рукописний запис та підпис в заповіті від 19.11.2019р. від імені ОСОБА_3 вчинені не заповідачкою, а іншою особою; при цьому, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_3 ознак виконання записів із зміною звичної до письма руки не виявлено; збиваючим фактором штучного характеру в даному випадку є саме наслідування підпису та почерку іншої особи.

Зазначений висновок та додаткові пояснення експерта щодо цього висновку підтверджуються письмовими матеріалами справи, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 й повністю узгоджуються з поясненнями позивачки щодо неможливості її матері ОСОБА_3 за станом здоров`я відвідати Оленівську сільську раду й особисто підписати заповіт від 19.11.2019р.

При цьому, відмовляючи в задоволенні клопотань відповідача про призначення додаткової та повторної почеркознавчих експертиз та перевіряючи й оцінюючи вказаний висновок судового експерта Кузнєцової Т.В., суд з`ясував достатність поданих експертові об`єктів дослідження, зрозумілість ходу думок експерта та повноту, чіткість його відповідей на порушені питання і їх відповідність іншим фактичним даним (з урахуванням додаткових роз`яснень у судовому засіданні), узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Натомість, до показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_11 суд відноситься критично, оскільки ОСОБА_5 у разі встановлення обставин фіктивності заповіту може нести юридичну відповідальність за свої дії, в зв`язку з чим є заінтересованою особою, а ОСОБА_11 не зміг достовірно пояснити коли і який саме документ ОСОБА_3 підписувала в Оленівській сільській раді, як і плутався в описі зовнішнього вигляду вказаної особи.

Суперечливими є й прослухані показання свідка ОСОБА_4 , який повідомляючи про неможливість матері ОСОБА_3 після перенесеного інсульту робити якісь дії правою рукою, одночасно зазначив, що зі слів матері вона їздила з ОСОБА_2 в с. Оленівка для складання на його користь заповіту, хоча безпосереднім очевидцем цього не був.

При цьому, суд зважує на ту обставину, що сам відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує свою будь-яку (пряму чи опосередковану) участь в транспортуванні ОСОБА_3 до Оленівської сільської ради й назад до м. Борзна для оформлення на нього оспорюваного заповіту. Натомість, ОСОБА_3 за станом здоров`я самостійно не могла поїхати до с. Оленівка; до того ж, за наявності відповідного волевиявлення ОСОБА_3 могла реалізувати своє право на складання заповіту за місцем проживання, де мається ряд нотаріусів, в тому числі й на дому.

Отже, оцінюючи надані сторонами докази за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України, з огляду на притаманний цивільному (господарському) судочинству стандарт «баланс вірогідностей», суд вважає, що правдивість тверджень позивачки та заявлені нею вимоги заслуговують на довіру, її мати ОСОБА_3 заповіт від 19.11.2019р. на користь ОСОБА_2 не підписувала, її волевиявлення на укладення даного правочину було відсутнє, що дає підстави для визнання цього заповіту недійсним.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_1 звернутий до належного відповідача, є частково обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн та за почеркознавчу експертизу в розмірі 14429,39 грн, а всього 15270,19 грн судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.15, 16, 203, 215, 1223, 1233-1235, 1247, 1251-1257 ЦК України, ст.2-5, 12, 13, 19, 23, 76-89, 137, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений та посвідчений 19 листопада 2019 року в.о. старости Оленівського старостинського округу Борзнянської міської ради Чернігівської області Кривець В.В., зареєстрований в реєстрі за №17.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати: судовий збір 840,80 грн, за проведення експертизи 14429,39 грн, а всього 15270,19 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 05 січня 2023 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований у АДРЕСА_2 .

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець