Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6044/20
Номер провадження: 22-ц/812/1183/23 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів -Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю: прокурора - Волкожи С.В., представника відповідача Бортика Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді - Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2020 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа - ДП «Миколаївське лісове господарство» про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу та повернення земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що пунктом 223 рішення Миколаївської міської ради від 18 вересня 2008 року № 27/64 ОСОБА_3 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1 000 кв.м за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Пунктами 125, 125.1, 125.2, 125.3 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 19 червня 2009 року № 35/54 було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 999 кв. м за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство» для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного вище рішення ОСОБА_1 26 березня 2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:052:0050 серії ЯК № 839940.

За інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 25 червня 2020 року вказана земельна ділянка станом на 01 січня 2004 року та 01 січня 2014 року входила до складу земель державного лісового фонду Миколаївського лісництва ДП «Миколаївське лісове господарство» квартал 47, виділ 1, що підтверджується і даними Публічної кадастрової карти.

Прокурор у позові зазначав, що в порушення приписів частини 6 статті 149 ЗК України розпорядження про вилучення з постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» вказаної земельної ділянки, яка відносилася до земель державного лісового фонду, не приймалося, ДП «Миколаївське лісове господарство» від права користування цією землею не відмовлялося.

Отже, в супереч вимог земельного законодавства ( ст. ст. 149,150, 20 ЗК України) та лісового законодавства (ст.57 Лісового кодексу України) Миколаївською міською радою в односторонньому порядку та поза волею належного власника - держави в особі Миколаївської ОДА - передано у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку лісового фонду, яка перебувала у користуванні державного підприємства без її вилучення в останнього у встановленому законом порядку та фактично змінивши цільове призначення.

За інформацією Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 19.06.2020 року № 514 проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не погоджувався, висновок не надавався, а відтак вказане рішення прийнято за відсутності позитивного висновку Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства про погодження проекту землеустрою спірної земельної ділянки.

Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення міської радою допущено і інші порушення законодавства.

Так, відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про основи містобудування», в редакції чинній на час прийняття цього рішення, основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (наданні) земель є містобудівна документація.

Містобудівною документацією на час прийняття оскаржуваного рішення міської ради був Генеральний план розвитку міста Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24 листопада 1986 року № 403, відповідно до якого, спірна земельна ділянка розташована на території зони зелених насаджень загального користування. Згідно з Правилами використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 15/41 від 17 жовтня 2003 року, вказана ділянка належить до території, функціональне призначення якої є невизначеним.

Отже, Миколаївська міська рада з порушенням повноважень і вимог закону передала у власність первинному набувачу спірну земельну ділянку із земель державного лісового фонду без вилучення цієї ділянки у встановленому законом порядку з постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» та за відсутності погодження Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства, а тому оскаржені пункти рішення № 35/54 слід визнати незаконними.

Оскільки пункти 125, 125.1, 125.2, 125.3 розділу 4 рішення № 35/54 від 19.06.2009 року прийняті з порушенням вимог законодавства, отже є незаконними, а тому виданий на їх підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:052:0050 серії ЯК № 839940 є недійсним.

25 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки № 994, на підставі якого внесені відповідні відомості до Держгеокадастру про власника земельної ділянки.

Оскільки рішення ММР № 35/54 від 19.06.2009 року в частині надання спірної ділянки ОСОБА_3 прийнято з численними порушеннями закону без необхідного обсягу цивільної дієздатності, то відповідачка набула право власності на цю ділянку без визначених законом підстав ,як того вимагає ст. 328 ЦК України, а отже не мала права відчужувати цю землю ОСОБА_2 .

Таким чином вказаний договір купівлі - продажу згідно зі ст. 21, ч.1,2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

За змістом приписів статей 122 і 139 ЗК України, а також статті 31 ЛК України уповноваженим державою органом на розпорядження спірною земельною ділянкою є Миколаївська ОДА.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, то це є підставою для усунення перешкод Миколаївській обласні державній адміністрації у здійсненні нею права користування та розпорядження спірною ділянкою на підставі ст. 152 ЗК України, ст. 391 ЦК України, адже надання земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням норм ЗК та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. В такому разі власник майна може звернутися до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (постанова ВП ВС від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14ц).

Враховуючи, що незаконне надання земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних і лісових ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики із забезпечення охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, то у прокурора є підстави для звернення з позовом у цій справі, оскільки Миколаївська ОДА, будучи розпорядником спірної земельної ділянки, відповідний позов не заявила, хоча достовірно дізналася про порушення права розпорядження цією ділянкою та про існування оскарженого рішення № 35/54, проте обмежилася лише наданням відповіді прокуратурі на їх запит.

За таких обставин, на думку прокурора, належним та ефективним способом захисту порушених інтересів держави в особі територіальної громади міста Миколаєва є визнання: - незаконним та скасування пунктів 125, 125.1, 125.2, 125.3 розділу 4 розділу Миколаївської міської ради № 35/54 від 19 червня 2009 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:052:0050 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 999 кв.м. по АДРЕСА_1 ; - недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровим номером :01:052:0050 серії ЯК № 839940 від 26 березня 2012 року виданий ОСОБА_1 недійсним договору купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25 квітня 2012 року та зобов`язання ОСОБА_2 повернути у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,099 га з кадастровим номером :01:052:0050 по АДРЕСА_1 .

У відзиві на позов, який надійшов до суду у листопаді 2020 року відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти позову та наголошувала, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 388 ЦК України, проте прокурор такої вимоги та правової підстави позову не заявляє. Також зазначає, що прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження віднесення спірної ділянки до земель лісогосподарського призначення. Так на підставі Державного акту земельна ділянка передана Миколаївському лісгоспу, проте жодних даних правонаступництва у праві користування землею та передачі майна новому підприємству (третій особі по справі) за розподільчим балансом матеріали справи не містять. Наданий витяг з планшету № 5 не відповідає вимогам лісовпорядної документації, є не затвердженим та не завершеним документом, до того ж складеним в 2013 році, отже не може бути прийнятий судом як належний доказ.

Отже, якщо станом на 25 жовтня 2001року (набуття чинності ЗК України) ДП «Миколаївське лісове господарство не мало належним чином оформлених документів на право користування цією землею, то повноваження щодо розпорядження спірною ділянкою мала саме ММР.

Витребування у неї земельної ділянки як законного та добросовісного набувача є непропорційним втручанням держави у її право мирно володіти майном. Крім того, зазначено про пропуск строку позовної давності, оскільки проект землеустрою погоджено усіма державними установами в 2009 році, в тому числі управлінням з охорони навколишнього середовища Миколаївської ОДА, більш того проведена офіційна державна реєстрація права приватної власності на спірну ділянку в 2012 році, отже позов подано поза межами трирічного строку позовної давності.

У відповіді на відзив прокурором зазначено, що відповідно до ст.152 ЗК України та ст. 391 ЦК України власник землі має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном протягом усього часу існування порушення. Вказує, що даний позов направлено на захист права власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, отже належним способом захисту є саме пред`явлення негаторного позову про повернення спірного майна його титульному власнику - державі в особі Миколаївської ОДА. Зазначає, що суду надані достатні та належні докази на підтвердження приналежності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, і що звернулися до суду в інтересах належного позивача. Також окремо зазначено про наявність повноважень прокурора звертатися до суду з таким позовом на захист інтересів держави. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то звернули увагу на те, що подано саме негаторний позов, а не віндикаційний.

Представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Бортиком Р.О. надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що оскільки на даний час спірна земельна ділянка не перебуває у власності ДП «Миколаївське лісове господарство», то належним способом захисту порушеного права є саме віндикаційний позов. Також висловив свою думку з посиланням на положення Порядку ведення державного лісового кадастру, щодо відсутності достеменних доказів передання спірної ділянки саме до земель лісогосподарського призначення і у користування третій особі у справі.

У грудні 2020 року представником позивача Миколаївської обласної державної адміністрації надано додаткові письмові пояснення у справі, в яких повністю підтримано позицію прокурора щодо незаконності вилучення спірної земельної ділянки з одночасним незаконною зміною цільового призначення у приватну власність, просив про задоволення позову. Зазначив, що про наявність оскаржуваного рішення ММР дізнався лише в 2020 році з листа прокуратури, до цього не міг довідатися про порушення прав держави у такий спосіб - адже Миколаївською обласною державною адміністрацією вказане рішення Миколаївської міської ради не погоджувалося, розпорядження про припинення права користування цією ділянкою ДП «Миколаївське лісове господарство» та вилучення цих земель ним не приймалося.

У жовтні 2022 року прокурором надано додаткові письмові пояснення по суті позову щодо ефективного способу захисту прав власника земель лісогосподарського призначення, зазначено про надання належних та достатніх доказів на підтвердження належності спірної ділянки до земель лісогосподарського призначення та неможливості передання її у власність окремих громадян зі зміною цільового призначення. Також звертається увага суду на надсумнівну добросовісність відповідачів.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2021 року зупинено провадження до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 359/3373/16, яке ухвалою того ж суду від 11 жовтня 2022 року поновлено.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2023 року замінено третю особу - ДП «Миколаївське лісове господарство» на його правонаступника - державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що прокурором обрано неналежні способи захисту порушених прав позивача, адже звернувся з позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, хоча ефективним способом захисту права власності є вимога про витребування земе6льної ділянки (віндикаційний позов), що є самостійною підставою для відмови у позові, а відтак з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду відмовив у задоволені позову.

Не погодившись із рішенням суду перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц та не застосовано висновки у справах №369/10847/19 від 18 січня 2023 року, № 367/4128/16-ц від 21 вересня 2022 року, №697/2434/16-ц від 07 вересня 2022 року, №363/669/17 від 16 лютого 2022 року, №372/4154/18 від 12 травня 2022 року, №307/3155/19 від 08 червня 2022 року, №367/4140/16-ц від 22 червня 2022 року.

Крім того, зазначає, що встановивши порушення прав позивача, суд відповідно до основних засад судочинства повинен був застосувати принцип «суд знає закони», згідно з яким суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи та визначити яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд. Також, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникла необхідність повторного звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Бортик Р.О. просив з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у задоволенні апеляційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури відмовити.

Під час апеляційного розгляду прокурор заявила клопотання про зупинення апеляційного провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 369/473/15-ц, посилаючись на те, що правовідносини у вказаній справі є подібними з даною справою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, колегія суддів вважає необхідним зупинити апеляційне провадження у справі з огляду на таке.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно із положеннями п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року справа № 369/473/15-ц за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України, державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передаючи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вищевказаної справи зокрема виходив з того, що наявні підстави для відступлення від висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №368/1158/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц та формування єдиної правозастосовної практики у питанні того, що заняття земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням положень ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про усунення цього порушення слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

У даній справі, яка переглядається в апеляційному порядку прокурор просив суд в тому числі, зобов`язати ОСОБА_2 повернути у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0,099 га з кадастровим номером :01:052:0050 по АДРЕСА_1 , тобто заявлено негаторний позов.

Отже, наведене свідчить про те, що у даній справі постане питання щодо розгляду вимоги про усунення порушення у зв`язку з заняттям земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням положень ЗК України та ЛК України як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

Частинами 1-4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне клопотання задовольнити частково та зупинити провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справи № 369/473/15-ц.

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252, ст. ст. 253, 260, 368, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Клопотання задовольнити частково.

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2023 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справи № 369/473/15-ц.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст ухвали складено 09 листопада 2023 року.