Постанова

Іменем України

23 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 757/24086/14

провадження № 61-7439св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна, про визнання правочинів недійсними, повернення майна, переданого за недійсними правочинами, визнання недобросовісним набувачем та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна, про визнання права власності

за касаційною скаргою адвоката Боровець Аліни Миколаївни як представника ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Олійника В. І., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовів

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги у 2017 році, просила визнати недійсною довіреність від її імені на ім`я ОСОБА_5 , посвідчену 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3. (далі - приватний нотаріус ОСОБА_3.), за реєстровим № 19393; визнати недійсними наступні договори дарування нерухомого майна, укладені ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н. В. (далі - приватний нотаріус Іващенко Н. В.): договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 15 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року; договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 від 16 червня 2013 року; договір дарування 6/100 частки квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 від 28 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6 за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року; повернути їй передане за такими недійсними правочинами нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 ; 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 ; 6/100 частки квартири АДРЕСА_5 ; 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 ; 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер :04:004:0786; визнати ОСОБА_2 недобросовісним набувачем зазначеного майна, відчуженого за недійсними правочинами.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина, 13 вересня 2011 року заведено спадкову справу.

Станом на 2013 рік їй на праві особистої приватної та спільної сумісної власності подружжя належало нерухоме майно, яке було набуте під час шлюбу та залишилось після смерті її чоловіка, а саме: квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 , 6/100 частки квартири АДРЕСА_5 , 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_6 , 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6 .

Зазначала, що у період з 19 травня до 11 червня 2013 року вона перебувала на лікуванні у санаторії «Шаян» Закарпатської області Хустського району, після повернення з якого дізналася, що свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя нотаріус передав відповідачу.

Наприкінці серпня 2013 року їй стало відомо, що належне їй майно безоплатно відчужене ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 поза її волею на підставі довіреності, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_3. за реєстровим номером 19393, бланк ВСК 036439, якої вона не видавала, а тому така довіреність є недійсною.

Разом з тим, під час кримінального провадження з`ясовано, що відповідно до наявного у справах нотаріуса другого примірника за реєстровим номером 19393 від 09 листопада 2005 року з відміткою про використання бланка ВСК 036439 приватний нотаріус ОСОБА_3. посвідчував довіреність на інше ім`я.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що станом на дату його подання оспорювані позивачем договори дарування не розірвані, не є нікчемними та не визнані недійсними, а тому вони підтверджують його право як власника, який відповідно до статті 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Справу суди розглядали неодноразово.

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 08 вересня 2016 року позов задовольнив частково. Встановив нікчемність довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 за реєстровим номером 19393, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_3. 09 листопада 2005 року. Визнав недійсними правочини, укладені від імені ОСОБА_1 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Іващенко Н. В. :

- договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 01 червня 2013 року за реєстровим номером 652;

- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 від 15 червня 2013 року за реєстровим номером 740;

- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 від 15 червня 2013 року за реєстровим номером 743;

- договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 від 16 червня 2013 року за реєстровим номером 746;

- договір дарування 6/100 частини квартири АДРЕСА_5 від 16 червня 2013 року за реєстровим номером 749;

- договір дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 від 28 червня 2013 року за реєстровим номером 811;

- договір дарування 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_6 від 28 червня 2013 року, кадастровий номер :04:004:0786, за реєстровим номером 814. Повернув ОСОБА_1 вказане нерухоме майно. В іншій частині вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що продаж нерухомого майна від імені ОСОБА_1 здійснено без її волевиявлення, на підставі нікчемної довіреності, оскільки довіреність від ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_7 не була нотаріально посвідчена відповідно до чинного законодавства.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Грушка О. О. відхилив. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишив без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 31 травня 2017 року касаційну скаргу адвоката Грушка О. О. як представника ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована залишенням поза увагою судів, що довіреність має нотаріальне посвідчення; порушення правил посвідчення довіреності, відсутність волевиявлення сторони правочину, підробка довіреності тощо є підставами для визнання її недійсною, а не для визнання такого правочину нікчемним. Таким чином, задовольняючи позов про визнання довіреності нікчемною, суди не врахували, що зазначений правочин є оспорюваним, а тому може бути визнаний недійсним.

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав недійсною довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_3. 09 листопада 2005 року за реєстровим номером 19393. Визнав недійсними договори дарування нерухомого майна, укладені ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Іващенко Н. В.; договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 01 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року; договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 від 16 червня 2013 року; договір дарування 6/100 частини квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим № 811 від 28 червня 2013 року; договір дарування 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер :04:004:0786, за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року. Повернув ОСОБА_1 вищевказане нерухоме майно. В решті позову відмовив. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щовідчуження нерухомого майна від імені позивача здійснено без її волевиявлення на підставі довіреності, яка підлягає визнанню недійсною, тому недійсними також належить визнати всі оспорювані договори.

Київський апеляційний суд постановою від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, встановивши факт недійсності оспореної довіреності через те, що ОСОБА_1 не видавала її на ім`я ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсними й укладені на підставі цієї довіреності договори дарування спірного майна позивача.

Верховний Суд постановою від 18 серпня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_2 задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом апеляційної інстанції 13 жовтня 2020 року, що є обов`язковою підставою для скасування рішення апеляційного суду.

Київський апеляційний суд постановою від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не уповноважувала ОСОБА_9 на розпорядження належним їй майном, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорювані договори дарування є недійсними з моменту їх вчинення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї, пояснення на відзив та їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 15 травня 2023 року, адвокат Боровець А. М. як представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 908/2212/17, від 16 квітня 2019 року у справі № 910/1570/18, від 30 липня 2019 року у справі № 910/9958/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14, від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 та постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 800/427/17, від 28 вересня 2021 року у справі № 902/743/18, від 14 квітня 2021 року у справі № 759/3547/17, від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як на обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За загальним правилом зміна предмета, підстав позову в разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не допускаються. Єдиним виключенням із цього правила є те, що така зміна предмета або підстав позову необхідна для захисту прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, що сталася після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи. Проте подане позивачем клопотання, в якому він просив прийняти до розгляду заяву про зміну позовних вимог від 22 вересня 2016 року, не містить жодних посилань на зміну фактичних обставин справи.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Інформація, що міститься в оригіналі довіреності від імені ОСОБА_10 ; реєстрі нотаріальних дій, вчинених приватним нотаріусом ОСОБА_3. за період з жовтня до листопада 2005 року; санаторно-курортної книжці, була отримана позивачем не з визначених законом засобів доказування без додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів, оскільки містить дефект як процесуальної форми, так і законності цих документів, що не було враховано судами та призвело до неправильного встановлення обставин щодо наявності іншої довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_11 та відсутності у позивача фізичної можливості підписати оспорювану довіреність та, як наслідок, - вирішення справи на підставі недопустимих доказів.

06 липня 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Почерняк І. С. як представника ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивований законністю і обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень. Забезпечення особі ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав є одним із завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

25 липня 2023 року до Верховного Суду надійшли пояснення адвоката Боровця А. М. як представника ОСОБА_2 на відзив мотивовані тим, що відзив позивача на касаційну скаргу є необґрунтованим, таким що не спростовує її доводів. Позивач не довів наявність винятку для зміни предмета позову - наявність зміни фактичних обставин справи, що сталася після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.ВСС України у цій справі вказав на відсутність ознак нікчемності оспорюваної довіреності та неправильно обраний спосіб захисту, що не врахували суди попередніх інстанцій.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

28 червня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності у рівних частинах належало, зокрема, таке майно: квартира АДРЕСА_1 ; 12/100 частки квартири АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_2 ; житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 ; земельна ділянка АДРЕСА_6 , кадастровий номер :04:004:0786; 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 на праві приватизації належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 липня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва згідно з розпорядженням від 27 липня 1998 року № 1355.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

29 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна та свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

08 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від належного їй спадкового майна та просила видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя.

28 березня 2013 року приватний нотаріусКМНО Марченко О. І. на підставі заяви ОСОБА_12 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 27 березня 2012 року, видав свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_1 на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя - квартиру АДРЕСА_7 за реєстровим номер НОМЕР_1.

21 травня 2013 року приватний нотаріус Сікуцький О. А. на ім`я ОСОБА_1 видав свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя: на 1/2 частини квартири АДРЕСА_8 за реєстраційним номером 1202 та на 1/2 частини від 12/100 частини квартири АДРЕСА_5 за реєстраційним номером 1206.

22 травня 2013 року приватний нотаріус КМНО Сікуцький О. А. видав на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя: на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 за реєстраційним номером 1213; на 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим номером 1217.

10 червня 2013 року приватний нотаріус КМНО Сікуцький О. А. на ім`я ОСОБА_1 видав свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер :04:004:0786, за реєстровим номером 1459.

12 червня 2013 року ОСОБА_1 скасувала всі довіреності, видані на ім`я ОСОБА_2 та інших осіб, на ім`я яких вони були видані (т. 3, а. с. 50).

На звернення ОСОБА_1 щодо видачі їй дублікатів свідоцтв про право власності на частини в спільному майні подружжя, приватний нотаріус КМНО Сікуцький О. А. відмовив з огляду на наявність оригіналів цих свідоцтв у ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 14, 15).

Крім того, приватний нотаріус Іващенко Н. В. посвідчила договори дарування, за якими дарувальником була ОСОБА_1 , а обдаровуваним - ОСОБА_2 , а саме:

01 червня 2013 року - договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 (т. 1, а. с. 62-64);

15 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 (т. 1, а. с. 65-67);

15 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 (т. 1, а. с. 68-70);

16 червня 2013 року - договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 (т. 1, а. с. 71-73);

16 червня 2013 року - договір дарування 6/100 частки квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 (т. 1, а. с. 74-76);

28 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 (т. 1, а. с. 77-79).

28 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6 за реєстровим номером 814 (т. 1, а. с. 80-82).

Від імені дарувальника ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_3., реєстровий номер 19393, діяла ОСОБА_13 (т. 3, а. с. 122, 123).

Згідно з листом старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Перощука О. І. від 13 листопада 2014 року № 53/13-3982 він надав потерпілій ОСОБА_1 належним чином завірені копії документів і докази з кримінального провадження № 0007384 від 31 травня 2013 року, а саме копії: ухвали суду при виїмку другого примірника довіреності за реєстровим номером 19393 від 09 листопада 2005 року; реєстру для реєстрації нотаріальних дій за жовтень - листопад 2005 року, що містить інформацію про нотаріальну дію за номером 19393; другого примірника довіреності за реєстровим номером 19393 від 09 листопада 2005 року; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_11 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_3 .

Згідно з витягом з реєстру реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_3. за жовтень-листопад 2005 року за реєстровим № 19393 09 листопада 2005 року на бланку ВСК № 036439 була посвідчена довіреність, якою ОСОБА_14 уповноважила ОСОБА_11 бути її представником при вчиненні певних юридичних дій. Реєстр прошитий та скріплений печаткою Міністерства юстиції України (т. 1, а. с. 167-171).

Реєстр реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_3. за жовтень-листопад 2005 року не містить відомостей про вчинення нотаріальної дії з посвідчення довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 .

За інформацією, яка міститься у повному витязі з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 23 грудня 2014 року № 88552705, бланк ВСК № 036439 було отримано приватним нотаріусом ОСОБА_3. 02 листопада 2005 року та витрачено ним 09 листопада 2005 року. Код витрачання бланка 7 - довіреність (т. 3, а. с. 87, 88).

Учасниками нотаріальної дії за реєстровим номером 19393, для якої було використано нотаріальний бланк ВСК № 036439, є ОСОБА_14 і ОСОБА_11 . Довіреність видана без встановлення строку її дії. Оригінал цієї довіреності суду для огляду надала свідок ОСОБА_11 (т. 4, а. с. 33).

У нотаріальній справі щодо посвідчення довіреності (приватний нотаріус ОСОБА_3.) немає другого примірника довіреності № 19393, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_9 . Оригінал цієї довіреності для огляду суду не надавався.

09 листопада 2005 року позивач перебувала на лікуванні у санаторії «Хмільник» Вінницької області.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до статті 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, здійснення представництва однією особою інтересів іншої за відсутності достатньої та правомірної підстави - договору, закону, акта органу юридичної особи та іншої підстави, встановленої атаками цивільного законодавства - не створює для довірителя жодних прав і обов`язків, не призводить до виникнення цивільних відносин за участі довірителя, а отже не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у особи, від імені якої нібито видано зазначену довіреність.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній станом на 09 листопада 2005 року, усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній станом на 09 листопада 2005 року, документи, в яких викладено зміст угод, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються нотаріусу, який вчиняє нотаріальні дії, не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах приватного нотаріуса.

Встановивши, що бланк ВСК № 036439 є унікальним та виготовляється лише в одному екземплярі, запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є підтвердженням вчинення нотаріальної дії, учасниками нотаріальної дії за реєстровим номером 19393, під час якої було використано нотаріальний бланк ВСК № 036439, є ОСОБА_14 і ОСОБА_11 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсною оспорюваної довіреності з підстав відсутності волевиявлення позивача на уповноваження ОСОБА_5 щодо розпорядження належним їй майном, адже позивач такої довіреності не видавала і вона нотаріусом не посвідчувалась.

Частиною першою статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Оскільки позивач не уповноважувала ОСОБА_9 розпоряджатися належним їй майном, суди дійшли правильного висновку, що оспорювані договори дарування є недійсними.

Доводи касаційної скарги про порушення судом норм процесуального права при прийнятті зміни позовних вимог у частині спірної довіреності, на правильність висновків судів не впливають. Встановивши, що довіреність від імені позивача на розпорядження її майном не видавалася, суди дійшли правильного висновку про недійсність договорів дарування укладених без волі власника майна, що є визначальним у цій справі.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, зводяться до незгоди з ними, тлумачення норм права та висновків Верховного Суду на власний розсуд, а також до переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Перевіривши доводи клопотання адвоката Почерняк І. С. як представника ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України та дослідивши матеріали касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення клопотання і закриття касаційного провадження немає.

Також Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наведені заявником аргументи у клопотанні ОСОБА_1 , яке надійшло до Верховного Суду 24 серпня 2023 року, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката Почерняк Ірини Сергіївни як представника ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу адвоката Боровець Аліни Миколаївни як представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов