П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 жовтня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Кондор Р.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 308/14483/18 (Головуючий: Бкенца К.К.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних, мотивуючи тим, що 06 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошей зареєстрований в реєстрі за № 2705 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В.

Відповідно до умов договору позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник отримав грошові кошти грошові кошти в сумі 245 850,00 грн., що за курсом долара США, встановленим АТ «ОТП Банк» станом на 09.11.2012 року становить 30 000,0 доларів США.

Згідно умов договору позичальник зобов`язався повернути грошові кошти в строк не пізніше 10.06.2013 року. Сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним.

У якості забезпечення виконання по вище зазначеному договору позики, грошей сторони уклали між собою договір застави транспортного засобу (іпотеки) від 06.12.2012 року № 2705, зареєстрований в реєстрі за № 2706 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В.

Позивач зазначає, що 11 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до договору позики грошей від 06.12.2012 року № 2705, зареєстрований в реєстрі за № 1853, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., відповідно до умов якого позичальник зобов`язався повернути позикодавцю грошові кошти в строк не пізніше 30.09.2014 року.

Відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про стягнення суми грошових коштів за договором.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду, яке набрало законної сили з відповідача було стягнуто суму боргу в розмірі 388 980,00 грн. та судові витрати.

Оскільки рішення суду у добровільному порядку виконано не було позивач звернувся до виконавчої служби для примусового виконання судового рішення і постановою державного виконавця від 18.05.2015 року відкрито виконавче провадження № 47548805.

Позивач зазначає, що 13 липня 2017 року відповідачем фактично було виконано у повному обсязі боргове зобов`язання перед позивачем, було повернуто грошові кошти в сумі 392 663,23 грн. у зв`язку з чим ним була написана заява на ім`я Начальника Ужгородського MB ДВС про закриття виконавчого провадження про примусовому виконанню виконавчого листа за № 308/13003/14-ц від 06.02.2015 року.

Оскільки відповідач не виконав грошове зобов`язання перед позивачем у встановлений договором строк, фактично грошові кошти в сумі 392 663,23 грн. були повернуті 13 липня 2017 року, позивач вважає, що вправі звернутися до суду за захистом порушеного майнового права шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь, з врахуванням приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України суми інфляційних втрат за період з 31.01.2015 року по 13.07.2017 року в сумі 248 948,50 грн. та 3 % річних, що становлять 29 793,70 грн. за період з 31.01.2015 року по 13.07.2017 року (момент фактичного повернення боргу).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 248 948.5 грн. та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 29793.70 грн. нараховані за період з 31.01.2015 року по 13.07.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 2 787,42 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко С.С. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції, що є безумовною підставою для скасування судового рішення. Разом з тим, позов пред`явлено із пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатенка С.С., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 адвоката Бойко Б.БЬ. який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Справа неодноразово призначалася до розгляду судом першої інстанції і відомостей про належе повідомлення про час і місце розгляду справи призначених судом до розгляду на 1520 к.ч. на 06 липня 2020 року та 1530 к.ч. на 09 вересня 2020 року у відповідності до ст.ст. 128, 129, 130, 131 ЦПК України матеріали справи не містять.

Дане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України.

Встановлено, що 06 грудня 2012 року між між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей зареєстрований в реєстрі за № 2705, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник отримав грошові кошти в сумі 245 850 грн., що за курсом продажу долара США, встановленим АТ «ОТП Банк» станом на 09.11.2012 року становить 30 000 доларів США. Сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним, сума позики повинна бути повернута позичальником позикодавцю в повному обсязі не пізніше 10 червня 2013 року.

У якості забезпечення виконання по даному договору позики грошей, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали між собою договір застави транспортного засобу (іпотеки) від 06.12.2012 року зареєстрований в реєстрі за № 2706 і посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., що підтверджується доданим до матеріалів справи договором застави.

11 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до договору позики грошей від 06.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В., за умовами якого сторони внесли зміни до п. 2.2 договору позики грошей, згідно якого сума позики повинна бути повернута позичальником позикодавцю в повному обсязі не пізніше 25 грудня 2013 року, що стверджується договором, який міситься у матеріалах справи.

26 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №2 до договору позики грошей від 06.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В., за умовами якого сторони внесли зміни до п. 2.2 договору позики грошей, згідно якого сума позики повинна бути повернута позичальником позикодавцю в повному обсязі не пізніше 30 вересня 2014 року, що стверджується договором .

За рішенням Ужгородського міськрайонного суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 388 980,00 грн. та 3 683,23 грн. судових витрат.

Постановою старшого державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції від 18 травня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47548805 виданого 06.02.2015 року щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 388 980 грн. та 3 683,23 грн. судових витрат.

13 липня 2017 року ОСОБА_1 фактично було виконано у повному обсязі боргове зобов`язання перед ОСОБА_2 та повернуті кошти в сумі 392 663,23 грн., про що позивачем була написана заява на ім`я начальника Ужгородського MB ДВС п. Хвасті С.В. про закриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 06.02.2015 року.

Дані обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК уераїни зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та утримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Із поданої позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вимоги позивача щодо сплати інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних ґрунтується не на умовах кредитного договору, а випливають із вимог статті 625 ЦК України.

Даний спір виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду коштів.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК україни дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-25цс19).

У поданому позові ОСОБА_2 навів суму інфляційних втрат за 2015 рік 392 663,23 грн.* 143.3% = 1710 023,20 грн., за 2016 рік 392 663,23 грн. * 112,4% = 48 690,20 грн., за шість місяців 2017 рік 392 663,23 грн. * 107,7% = 30 235,10 грн. Разом інфляційні втрати за даний період становлять 248 948,5 грн.

Розрахунок 3% наведених позивачем становить за 2015 рік 392 663,23 грн. * 3% = 1 779,90 грн., за 2016 рік 392 663,23 грн. * 3% = 11 779,9 грн., за 193 дні 2017 рік 392 663,23 грн. * 3% / 365 * 193 днів = 6 233,9 грн. і разом 3% річних становить 29 793,7 грн.

Дані розрахунки нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних сторонами не оспорюються.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовна давність.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи і поштові відправлення, які направлялись судом ОСОБА_1 поверталися без вручення, а тому відповідач вправі заявити про застосування строків позовної давності, що ним було зазначено у заяві про перегляд заочного рішення.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК україни виникає у позивача з моменту порушення зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно з відміткою канцелярії Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду 13 грудня 2018 року і враховуючи дату виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання 13 липня 2017 року у позивача виникло право звернутися із позовом до суду про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у період з 13.12.2015 року по 12.07.2017 року.

Виходячи із розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних, які нараховано позивачем за період з 01.01.2015 р. по 12.12.2015 рік то такі з 01.01.2015 р. по 12.12.2015 р. заявлено до стягнення зі спливом строку позовної давності.

Враховуючи зазначене, інфляційні втрати за період січень-листопад 2015 року (сукупний індекс інфляції 142.6 %) у розмірі 167 274,54 грн. та три проценти річних за період з 01.01.2015 р. по 12.12.2015 р. (346 днів) у розмірі 11 166, 70 грн. заявлені зі спливом строку позовної давності, який підлягає застосуванню у даному випадку.

Розрахунок 3% річних заявлених поза межами строку позовної давності становить: суму заборгованості (392 663,23) кількість днів у 2015 році (366) х 0,03 х кількість днів поза межами строку позовної давності (346), що складається (392 663,23 / 365 х 0,03 х 346 = 11 166,70.

Таким чином у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 167 274,56 грн. та трьох процентів річних у розмірі 11 166,70 грн. підлягають відмові у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

За таких обставин, право у ОСОБА_2 на позов про стягнення коштів становить 248 949,50 167 274,56 грн. = 81 674,94 грн. інфляційних втрат та 29 793,7 грн. 11 16,70 грн. = 18 626,00 грн. 3% річних.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, яким позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 599, 611, 625 ЦК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2020 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 81 674,94 грн. інфляційних втрат та 18 626,00 грн. 35 річних.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного текста судового рішення

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой