№ 336/3690/23
07 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., представника позивача адвоката Шевченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,
До суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, за яким просить:
- визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь позивача аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони зареєстрували шлюб 30.11.2007.
ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 .
З початку 2017 року дитина мешкає разом із позивачем, він займається виховання та утриманням дитини. Він має постійний заробіток, житло та необхідні умови для гармонійного розвитку дитини.
Відповідачка не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, з моменту розлучення не цікавиться дитиною. Сімейні цінності для неї нічого не значить, вона є особою з інвалідністю та страждає на психічні захворювання.
Перешкод у побаченнях та спілкуванні відповідача з дитиною позивач не створює. Однак на початку 2022 року відповідачка стала погрожувати, що забере дитину і та буде проживати разом з нею.
Ухвалою від 01.05.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
12.06.2023 підготовче судове засідання відкладено через перебування судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні (справа № 33/1577/21).
02.08.2023 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду на 28.08.2023.
28.08.2023 судове засідання відкладено на 07.11.2023 через неявку учасників справи.
В судовому засіданні представник позивача не мала заперечень проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримала.
Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на останнє відоме зареєстроване місце проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. В судове засідання не з`явилася.
Представник третьої особи до суду не з`явився.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши доводи представника позивача, пояснення свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.
Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30.11.2007, від якого народилася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2018 шлюб між сторонами розірвано.

Дочка продовжує проживати разом із позивачем, що підтверджується актом № 5 фактичного проживання від 08.03.2023, характеристикою позивача, актом обстеження умов проживання від 10.07.2023, відомостями, що містяться у висновку органу опіки та піклування від 27.10.2023, показаннями свідка ОСОБА_4 , відповідною довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 разом із позивачем.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час подання позовної заяви досягла 14-річного віку, вона має право самостійно визначити своє місце проживання, а отже відсутні передбачені законом підстави для визначення судом місця проживання з батьком неповнолітньої дитини, яка з ним проживає.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц.

Пояснюючи підстави позову, представник позивача зазначила, що метою звернення до суду є забезпечення можливості вивезти дитину за кордон без надання відповідного дозволу матери.

Але суд не бере до уваги ці доводи, оскільки метою судового захисту у спорах про визначення місця проживання дитини є дотримання найкращого інтересу саме дитини. Намір батька вивезення дитини за кордон у зв`язку із війною саме у супроводі батька, не є предметом спору, зазначене може бути предметом іншого позову у разі відсутності дозволу одного з батьків.

За наведеного позовна вимога щодо визнання місця проживання дитини задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з якими, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Суду не надано відомостей про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також інших обставин, які можуть бути взяті до уваги при визначенні розміру аліментів.

Крім того, суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, саме платник аліментів зобов`язаний доводи перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у заявленому позивачем розмірі, матеріали справи не містять.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Позивач просить стягнути з відповідачки на утримання дитини частину всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно.

Враховуючи наведене, не виходячи за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2023 і до досягненням дитиною повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду не сплатив судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, у задоволенні якої судом відмовлено, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вказану вимогу підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за вимогу про стягнення аліментів, а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись наведеним та ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 280, 284, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

У задоволенні іншої позовної вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відомості, передбачені п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення буде складено 14.11.2023.

Суддя Є.С. Боєв

07.11.23