Провадження № 4-с/522/84/23
УХВАЛА

02 листопада 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за матеріалами позовної заяви Консорціуму «Південна Енергетична Компанія» до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірними дій головного державного виконавця та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Консорціуму «Південна Енергетична Компанія» до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач указує, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Жорнового П. В. перебували виконавчі провадження: № 71959489 від 06.06.2023 на підставі виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/7238/22 від 12.05.2023 про стягнення з позивача та ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «Мотор Файнанс» заборгованості за договором в розмірі 356 361, 46 грн, 47 000 грн штрафу та 6 050, 30 грн судового збору; № 71958745 від 06.06.2023 на підставі виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/7272/22 від 12.04.2023 про стягнення з позивача та ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «Мотор Файнанс» заборгованості за договором в розмірі 356 354, 36 грн, штрафів на суму 52 271 грн та 20 000 грн, а також судового збору в розмірі 6 189, 38 грн; № 71234771 від 09.03.2023 на підставі Наказу Господарського суду Одеської області № 916/1402/22 від 10.02.2023 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Мотор Файнанс» заборгованості в розмірі 189 201, 85 грн, 40 759, 82 грн неустойки та 4 060, 82 грн судового збору. Рішення в повному обсязі не виконані.

02.10.2023 на підставі заяви ТОВ «Мотор Файнанс» про повернення виконавчих документів без виконання, головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Жорновим П. В. прийнято постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, а 26.10.2023 вищевказані виконавчі провадження закрито.

Разом з тим, 03.10.2023 державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження 72911004, 72910955, 72910929, 72910978, 72910870, 72910900 про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат. У рамках указаних виконавчих проваджень виконавцем були прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника.

Посилаючись на те, що оскільки рішення про стягнення заборгованості не виконані, стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника призведе до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду, позивач просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) щодо винесення 03.10.2023 постанов про відкриття виконавчих проваджень, якими постановлено стягнення виконавчого збору, постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанов про арешт коштів боржника, які винесено в межах виконавчих проваджень: 72911004, 72910955, 72910929, 72910978, 72910870, 72910900 та скасувати постанови Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 03.10.2023 про відкриття виконавчих проваджень, якими постановлено стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, які винесено в межах виконавчих проваджень 72910870, 72910900, 72910929, 72910955, 72910978, 72911004 на підставі постанов від 29.09.2023 № 71959489, № 71958745, 71234771, а також зупинити указані виконавчі провадження.

01 листопада 2023 року на електронну пошту суду від Консорціуму «Південна Енергетична Компанія» надійшла заява, в якій голова правління Консорціуму Супрун Л. зазначає, що подана ними вищевказана заява є фактично скаргою на дії державного виконавця, а тому просила здійснювати її розгляд саме як скарги, а не позовної заяви. Додала до неї скаргу на дії державного виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат.

Оцінивши заяву від 01.11.2023 та додану до неї скаргу суд зазначає таке.

Право на судовий захист передбачено статтею 55 Конституції України, якою визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому особа реалізує таке право у визначений процесуальним законом спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Натомість процесуальні відносини, пов`язані із поданням скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця регулюються розділом VII ЦПК «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи слідує, що заява, яка надійшла до суду 11.10.2023, є позовною заявою, оскільки Консорціумом «Південна Енергетична Компанія» учасниками справи визначено позивача та відповідача, що притаманно для справ позовного провадження, крім того, правовими підставами звернення до суду з такою заявою визначено норми ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження», при цьому у заяві Консорціум «Південна Енергетична Компанія» не посилався на положення цивільного процесуального законодавства, що регулюють процесуальні відносини, пов`язані із судовим контролем за виконанням судових рішень.

Отже, про звернення до суду саме із позовною заявою, а не зі скаргою в порядку судового контролю свідчить зміст поданої заяви.

ЦПК України передбачає різні правила подання позовної заяви та скарги на дії державного виконавця, різні правила визначення підсудності, а також різний порядок їх розгляду, про що не могло бути невідомо позивачу як юридичній особі.

Разом з тим, суд звертає увагу, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено можливості подання після звернення до суду із заявою по суті нових заяв (скарг) про уточнення процесуальної форми документа, поданого до суду раніше, (як в даному випадку із позовної заяви на скаргу на дії виконавця), оскільки у такий спосіб заявник змінює не лише форму документа, а й змінюється взагалі порядок звернення до суду.

Отже, подання Консорціумом «Південна Енергетична Компанія» в межах однієї і тієї ж справи скарги на дії державного виконавця після подання позовної заяви може свідчити про намагання штучно змінити форму та порядок його звернення до суду.

Правилами ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Однак, такі дії мають повністю штучний характер.

Ураховуючи, що скарга на дії державного виконавця подана заявником не у спосіб, передбачений цивільним процесуальним законодавством, суд її до уваги не бере.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за даною позовною заявою, суд зазначає таке.

За загальним правилом, передбаченим у частині першій статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19, зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що: «частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, позовна заява Консорціуму «Південна Енергетична Компанія» до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірними дій головного державного виконавця та скасування постанов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки розгляд вимог даної позовної заяви віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому, суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України за наведених вище обставин та роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою Консорціуму «Південна Енергетична Компанія» до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірними дій головного державного виконавця та скасування постанов - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА