ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 1519/8069/2012

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3533/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Трофименка О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Таранової Наталії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 20 серпня 2015 року, постановлену під головуванням судді Сегеда О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст подання

У серпні 2015 року головний державний Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Васильєва С.О. (далі державний виконавець) звернулась до суду із поданням про вжиття заходів тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Зазначала, що на виконанні у Першому Малиновському ВДВС ОМУЮ знаходиться виконавче провадження №46630284 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 1 283 975,20 грн.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 добровільно не виконує виконавчий лист; за нею не зареєстровано транспортні засоби; як отримувач пенсії не перебуває, записи про місце праці відсутні; на обліку у центрі зайнятості не перебуває; розрахункові рахунки в банках та інших фінансових установах відсутні; за нею зареєстрована земельна ділянка , розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк», державним виконавцем було направлено до банку лист з пропозицією надати дозвіл на реалізацію даної земельної ділянки, проте у наданні дозволу банком було відмовлено; за адресою, вказаною у виконавчому листі фактично не мешкає, майна не зберігає; згідно довідки ВДАР при ГУМВС України в Одеській області боржник зареєстрованою в м.Одеси та Одеській області не значиться; згідно ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 12 червня 2015 року боржника було оголошено у розшук; 04 серпня 2014 року перетнула кордон у пункті пропуску Ягодин, напрям виїзд.

На підставі викладеного, державний виконавець просила вжити заходи тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України, а саме: заборонити ОСОБА_1 виїжджати за межі України з вилученням паспорту громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань по виконавчому листу у справі №1519/869/2012 (т.2а.с.1-3).

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 20 серпня 2015 рокуподання державного виконавця задоволено частково. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржнику ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом №1519/8069/2012, виданим 08 серпня 2014 року. В задоволенні іншої частини подання відмовлено (т.2а.с.58).

Судове рішення мотивоване тим, що боржник ОСОБА_1 рішення суду про стягнення грошової суми у розмірі 1 283 975,20 грн. не виконує. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було вчинено всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», задля виконання вимог виконавчого документа. Щодо вимог про вилучення паспорту громадянина України для виїзду з кордон, то в задоволені цієї частини подання суд вважав необхідним відмовити.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Таранова Н.В. в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 20 серпня 2015 року скасувати, прийняту нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця (т.2а.с.67-74).

Незаконність ухвали суду апелянт мотивувала порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначила, що на момент відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 перебувала за межами України, на території республіки Польща, тому фізично не могла отримувати будь-які документи на території України; повернулася вона 12 травня 2021 року, з цього моменту жодних листів від ДВС не отримувала. З моменту відкриття провадження по сьогоднішній день її майновий стан не змінився. Судом першої інстанції не встановлено, що надсилання документів по виконавчому провадженні державним виконавцем проходило за невірною адресою; вона не була належним чином повідомлена про розгляд подання державного виконавця в суді; судом першої інстанції не встановлено, а державним виконавцем не доведено наявність факту свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

Правом на відзив на апеляційну скаргу учасники процесу не скористалися.

Адвокат Таранова Н.В. надала суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2023 року задоволена та проведення розгляду справи призначено в режимі відеоконференції (т.2а.с.122).

Інші учасники судового процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність (т.2а.с.117,118,119).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Таранової Н.В., яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що є правові підстави для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що у травні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 1 280 478,60 грн (т.1а.с.1-4,85).

В процесі розгляду справи ухвалою суду від 17 травня 2012 року в якості забезпечення позову встановлено тимчасову заборону на виїзд за кордон України для ОСОБА_1 до повного вирішення по справі (т.1а.с.53,59).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11 жовтня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 лютого 2010 року в розмірі 1 280 478,60 грн, що за курсом НБУ складає 160 000 дол.США, а також стягнуті судові витрати (т.1а.с.112-113).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення суду від 11 жовтня 2012 року залишено без змін (т.1а.с.190-192).

Згідно протоколу судового засідання від 18 квітня 2013 року в апеляційному суді брав участь представник відповідачки ОСОБА_3 (т.1а.с.185-187).

Таким чином, ОСОБА_1 достеменно було відомо про те, що на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, вона зобов`язана сплатити 1 280 478,60 грн.

Виконавчий лист №1519/8069/2012, виданий 08 серпня 2014 року Малиновським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 1 283 975,20 грн. знаходиться на виконанні у Першому Малиновському ВДВС ОМУЮ (т.2а.с.4).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2015 року (ВП №46630284) державним виконавцем зобов`язано боржника добровільно виконати вимоги виконавчого документа у 7-денний термін (п.2) т.2а.с.5.

Постанова про відкриття провадження у справі направлялася за адресою, вказаною в виконавчому листі, поштове повідомлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.5)

За відомостями адресної довідки від 18 березня 2015 року боржник не значиться зареєстрованим в м.Одеса та Одеській області (т.2а.с.9).

20 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т.2а.с.6).

На запити державного виконавця до Державної податкової служби України від 23 лютого 2015 року отримано відповідь про неперебування боржника на обліку, відсутність розрахункових рахунків в банках та інших фінансових установах (т.2а.с.7, 7зворіт).

Згідно відповіді Пенсійного фонду України ОСОБА_1 на обліку, як отримувач пенсії, не перебуває, записи про місце праці відсутні (т.2а.с.8).

Відповідно до довідки 2-го відділу ДАІ УМВС України в Одеській області за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані (т.2а.с.11-12).

На обліку в Одеському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 не перебуває (т.2а.с.42-43).

Згідно відповіді КП «БТІ «ОМР» станом на 31 грудня 2012 року нерухоме майно за боржником не зареєстровано (т.2а.с.15).

З Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців та відповіді з Відділу Держземагентства в Овідіопольському районі вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана ділянка перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.16-17,21).

Державним виконавцем направлявся запит до ПАТ «УкрСиббанк» про надання інформації чи перебуває на даний час в іпотеці вищевказана земельна ділянка, залишок заборгованості за кредитним договором застави та з пропозицією надати дозвіл на реалізацію даної земельної ділянки. Банк у своєму листі повідомив державного виконавця, що відповідно до вимог закону не може надати таку інформацію (т.2а.с.22,22зворіт).

Відповідно до акту державного виконавця від 06 квітня 2015 року боржник за адресою, вказаною у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_2 , фактично не мешкає, майна не зберігає (т.2а.с.18,18 зворіт).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 12 червня 2015 року задоволено подання Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 (т.2а.с.23).

На запит державного виконавця щодо перетину боржником державного кордону України Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09 липня 2015 року надано відповідь про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнула державний кордон України у вересні 2014 року (т.2а.с.20,20зворіт).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 подано державним виконавцем та розглянуто судом за правилами статті 377-1 ЦПК України, відповідно до положень якої питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень підлягало вирішенню судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби при негайному розгляді подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За положеннями нині діючої норми процесуального права, як то ст.441 ЦПК України, передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Таким чином, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається як захід забезпечення виконання судового рішення.

За змістом ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження в праві виїзду є дія неврегульованих зобов`язань. Закон України «Про виконавче провадження» надає державному виконавцю право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

За змістом подання, таке внесено державним виконавцем внаслідок ухилення від виконання зобов`язання, в порядку вжиття заходів для виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вчинено низку заходів з примусового виконання судового рішення, що перебувало у нього в провадженні, з метою виконання ОСОБА_1 зобов`язань за рішенням суду.

Однак, судове рішення, ухвалене 11 жовтня 2012 року, боржником не виконане, будь-яких дій спрямованих на виконання судового рішення боржником не здійснено.

Встановлено, що боржник не має: транспортних засобів, доходів на території України, рахунків в банківських установах, не працевлаштована. При цьому, вона має закордонний паспорт та перетнула кордон України у вересні 2014 року, будучи обізнаною про наявність судового рішення, яке вступило в законну силу та підлягає виконанню.

Державним виконавцем Гарбузова Н.В. сповіщувалася за адресою, вказаною у виконавчому листі ( АДРЕСА_2 ), поштове повідомлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

21 лютого та 06 квітня 2015 року державний виконавець склав акти виходу за вищевказаною адресою боржника, яким зафіксовано, що остання за цією адресою не мешкає, майно не зберігає.

За відомостями адресної довідки від 18 березня 2015 року боржник не значиться зареєстрованою в м.Одеса та Одеській області.

Також за поданням державного виконавця ухвалою суду ОСОБА_1 було оголошено у розшук.

Отже, обставини, що встановлені судом на момент розгляду подання та винесення оскаржуваної ухвали, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що після набрання 18 квітня 2013 року законної сили заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 жовтня 2012 року, в червні 2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 17 травня 2012 року про встановлення тимчасової заборони на її виїзд за кордон України (т.1а.с.197-202).

Апеляційний суд вважає, що такі дії ОСОБА_1 здійснила виключно для виїзду за кордон з метою ухилення від виконання заочного рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасової заборони на виїзд за кордони України для ОСОБА_1 відмовлено (т.1а.с.227-229).

Згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09 липня 2015 року за №18258 ОСОБА_1 перетнула державний кордон України 04 вересня 2014 року (т.2а.с.20), тобто майже відразу після скасування заборони на виїзд, накладеної ухвалою суду.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в`їхала (повернулася) ОСОБА_1 на територію України тільки 12 травня 2021 року (т.2а.с.70).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність ухилення від виконання рішення суду не приймаються до уваги з вищевикладених мотивів. Тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України було заходом забезпечення виконання судового рішення.

Судова практика орієнтує на те, що під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії, бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборні сили, події тощо).

ОСОБА_1 ухилення станом на 2015 рік від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, не спростовано, відсутність можливості виконати (частково виконати) обов`язок не доведено, об`єктивних обставин, які б незалежно від боржника унеможливлювали вчинення реальних дій на виконання обов`язку, не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що надсилання документів по виконавчому провадженні відбувалося державним виконавцем за адресою, до якої вона з 2010 року не має відношення, також не приймаються до уваги.

У відповідності до ч.1ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Таким чином, виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечать положенню ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» за приписами якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15, від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15.

Тим паче, в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 повернулася на територію України у травні 2021 року , тобто майже через 6 років з дня останнього перетину кордону. І при бажанні перетнути кордон у липні 2022 року, їй було відмовлено прикордонною службою, у зв`язку з наявною забороною за судовим рішенням.

При цьому, жодних обґрунтувань щодо добросовісного виконання боржником рішення суду чи намагання його виконати та наявності перешкод для такого виконання, в апеляційній скарзі не зазначено і судом не встановлено.

Її представник на питання апеляційного суду про сплату будь-яких коштів на погашення боргу до виїзду за кордон у 2014 році та після повернення у травні 2021 року показала, що їй про погашення боргу нічого не відомо.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме: до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону.

Судом враховано, що передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Крім того, колегія суддів враховує вимоги ст.18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що обмеження у праві виїзду за кордон ніяким чином не може порушувати права боржника, оскільки така міра є тимчасовою і є дієвою юридичною санкцією, яка сприятиме і стимулюватиме боржника до виконання рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Таранової Наталії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: