Дата документу 02.11.2023 Справа № 337/689/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/689/23Головуючий у 1-й інстанції: Мальований В.О.
Пр. № 22-ц/807/1802/23Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Бєлки В.Ю., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1), в якому просив стягнути на його користь з відповідача його батька ОСОБА_2 : - аліменти у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання його, як повнолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років; - додаткові витрати при оплаті за навчання в розмірі 9575, 00 грн., та додаткові витрати пов`язані з навчанням до 01 серпня у розмірі 4787,50 грн., до 01 січня у розмірі 4787, 50 грн., але не пізніше останнього платного семестру за навчання.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 2003 року по 2004 рік. Шлюб між батьками було розірвано рішенням суду в 2004 році. ОСОБА_2 з 2004 року до його повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) сплачував аліменти матері ОСОБА_3 на його утримання. Так, на теперішній час позивач є повнолітнім, однак продовжує навчання у Запорізькому національному університеті (факультет менеджменту, спеціальність: підприємство, торгівля, біржова діяльність/підприємство та комерційна логістика). Навчаючись на денній формі навчання, позивач не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Термін навчання по 01.07.2028 за контрактом.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мальованого В.О. (а.с. 11).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 12) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2023 року (а.с. 207-208) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 (однієї сьомої) частини від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову (03.02.2023 року) і на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Відповідач та третя особа із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задоволені позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 216-218) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 225). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 у цій справі відкрито 18 серпня 2023 року (а.с. 229), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 230).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою апеляційного суду від 31 серпня 2023 року (а.с. 233) у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про перехід зі спрощеного провадження до загального позовного провадження у цій справі відмовлено.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 237-242).

Третя особа не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Тому, 16.10.2023 року в автоматизованому порядку суддею Бєлкою В.Ю. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 127-128).

Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та з урахуванням штату суддів апеляційного суду взагалі.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 199 - 201 СК України ст. ст. 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (відповідач у цій справі) з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (третя особа у цій справі) перебували у зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2004 рік, який було розірвано рішенням суду у 2004 році.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 мають спільну дитину позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с.2), якій після розірвання шлюбу батьків постійно проживає разом із матір`ю (довідка про фактичне проживання - а.с.6).

На теперішній час позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає у м. Запоріжжя, є повнолітньою дитиною, проте продовжує навчатися, зокрема у Запорізькому національному університеті, який теж знаходиться у м. Запоріжжі, на факультеті менеджменту (денна форма навчання, за контрактом), термін навчання по 01.07.2028 року (довідка вузу - а.с.3), та з урахуванням дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року по час розгляду цієї справи судом у 2023 році взагалі має місце дистанційна форма навчання у навчальних закладах Запорізької області ст. 82 ч. 3 ЦПК України).

Згідно із договором № 112/22-СД, укладеним позивачем ОСОБА_1 в його інтересах, відповідно до п. 12.2 договору: загальна вартість освітньої послуги за рік становить 19150,00 грн., а за весь період навчання 57450,00 грн. (копія а.с. 7 - 8). На підтвердження понесених витрат позивачем надано у цій справі квитанції (копії а.с.7-10).

Заперечуючи проти задоволення позову у цій справі, відповідач ОСОБА_2 , як батько, повнолітньої дитини позивача ОСОБА_1 , 2003 р.н., у тому числі посилався на те, що на його утриманні перебувають літні батьки (ст. 82 ч. 1 ЦПК України, оскільки свідоцтво про народження відповідача у матеріалах цієї справи відсутнє, пенсійні посвідчення осіб, копії а.с. 91-92) та зокрема непрацездатна матері, що, на його думку у тому числі підтверджується медичною довідкою від 14.04.2023 № 264 (вже під час розгляду цієї справи судом, а.с.152), а також рахунками, квитанціями, фіскальними чеками на підтвердження витрат на медичні препарати (копії а.с.42-133, 150-157, 170-191).

Проте, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги ці доводи відповідача для визначення розміру аліментів на повнолітнього сина у зв`язку із його навчанням. Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що матір відповідача отримує пенсію за віком та відповідачем у матеріали цієї справи не було надано саме належних, допустимих доказів того, що на його утриманні взагалі перебувають будь-які особи (відповідна довідка відповідного органу, відповідне рішення суду про встановлення факту такого утримання тощо).

Також, суд першої інстанції правильно критично оцінив доводи відповідача, якій не є особою з будь-якою інвалідністю (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні), про те, що за станом здоров`я він не може утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки за наявними матеріалами справи, відповідач не надав суду доказів щодо зміни (погіршення) свого стану здоров`я.

Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що належних допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 , який офіційно працював з 01.04.2021 року на посаді комірника філії «МХП ЛОГІСТИКА» ПрАТ «МХП» Україна і мав дохід за період за 12 місяців з лютого 2022 року по січень 2023 року після утримання податків 145367,56 грн. або щомісяця в середньому 12113,96 грн. (розрахунок: 145367,56 грн. /12 місяців, довідка товариства від 23.02.2023 року а.с. 23), у лютому 2023 року 7797,88 грн. (довідка а.с. 45), є дієздатною особою без будь-яких груп інвалідності, яка не перебуває на обліку у центрі зайнятості (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), саме на своєму утриманні інших осіб, окрім повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на повнолітнього з 19.12.2021 року сина у зв`язку із продовженням останнім навчання.

Зайві посилання суду першої інстанції про якесь утримання відповідачем його матері пенсіонера (посвідчення, копія а.с. 92), яка отримує відповідну пенсію, шляхом придбання якихось ліків для неї у добровільному порядку (не виключається, що ці ліки могли призначались лікарем матері відповідача та придбавались відповідачем для останньої - а.с.46-133), не призвели до неправильного вирішення цієї справи судом першої інстанції по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача.

Постає питання лише у розмірі матеріальної допомоги відповідача на повнолітнього сина у зв`язку із продовженням навчання останнім, яку відповідач може надавати.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підстави, передбачені ст. 82 ЦПК України, від звільнення сторін у цій справі від доказування, відсутні.

Відповідно до ст. 199 СК України: якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

При цьому, суд першої інстанції також правильно зазначав, що обов`язок утримання дитини є рівним для обох батьків.

Враховуючи вищевикладене, на підставі доказів, наявних у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано вбачав за можливе стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання, як повнолітнього син, 2003 р.н., в розмірі 1/7 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Відповідач ОСОБА_2 із таким розміром аліментів у цій справі погодився, останній в апеляційному порядку не оскаржував (ст. 82 ч.1 ЦПК України).

Також, суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваному рішенні, що в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, останнє підлягає негайному виконанню в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України,

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витратпри оплаті за навчання від 08.09.2022 року у розмірі 9575,00 грн. та додаткових витрат,пов`язаних з навчанням щороку до 01 серпня, у розмірі 4787,50 грн. та до 01 січня у розмірі 4787,50 грн., але не пізніше останнього семестру за навчання, вірними є виснування суду першої інстанції про те, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 6 ч. 1 СК України: правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України(додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Дана позиція була неодноразово висловлена у постановах Верховного Суду, зокрема постанова від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц).

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є такими, що фактично дублюють доводи його позову, як позивача, у суді першої інстанції у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі, як докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, докази відповідача, додані ним вперше у цій справі апеляційному суду до його відзиву на апеляційну скаргу позивача, а саме: фотокартки (а.с. 243-253), на яких може бути зображений позивач у віці до його повноліття разом із батьком та іншими родичами, оскільки вони взагалі не стосуються спірних правовіідносин сторін у цій справі щодо стягнення аліментів з батька у період вже після досягнення позивачем повноліття.

Разом із тим, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, апеляційним судом можуть бути прийняті як докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 1, 3 ЦПК України, вперше надані позивачем у цій справі лише апеляційному суду до його апеляційної скарги, а саме: - свідоцтво про народження сестри позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (копія а.с. 219), - пенсійне посвідчення матері позивача - ОСОБА_3 від 12.02.2014 року із зазначенням наявності у неї 3 групи інвалідності довічно (копія а.с. 220), - пенсійні посвідчення батьків матері позивача ОСОБА_3 : батька ОСОБА_5 - особи з інвалідністю довічно (копія пенсійного посвідчення від 27.10.2020 року - а.с. 221) та матері ОСОБА_6 пенсіонера за віком (копія посвідчення від 04.09.2008 року - а.с. 221).

Проте, цими доказами не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача саме у розмірі аліментів 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача.

Крім того, в силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справиабо витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовної вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позивач свій позов у цій справі після його подачі 03.02.2023 року не уточнював та не змінював (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), а у своєму позові від 03.02.2023 року взагалі не зазначав обставин в його обґрунтування (наявність в його матері ще дочки, інвалідність матері, наявність у його матері батьків пенсіонерів та осіб з інвалідністю), які він на теперішній час вперше в апеляційному суді хоче довести вищезазначеними доказами (а.с. 218-221).

При цьому, позивач також не надав суду у цій справі доказів саме наявності у відповідача ОСОБА_1 роботи та доходів, які надають останньому можливість сплачувати аліменти на його позивача утримання, як повнолітнього сина у зв`язку з його навчанням, саме у розмірі 1/6 частинивід усіх доходів відповідача, а навпаки, у позові позивач визнавав (ст. 82 ч. 1 ЦПК України а.с. 1: «..Батько мій не працює офіційно, проте має мінливий заробіток (тимчасовий підробіток, домашнє господарство тощо)…».

В силу вимог ст. 199 ч. 1 ЦПК України відповідач ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати позивача, як повнолітнього сина, який продовжує навчання і якому виповниться 23 роки лише 19.12.2026 року, за умови, якщо він може надавати матеріальну допомогу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування у цій справі позивача в частині відмови у його позову, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні. Оскільки, відповідач позов позивача у цій справі саме у цій частині у тому числі не визнав, а позивач протилежне у цій справі належними, допустимими доказами не довів.

Крім того, позивач ОСОБА_1 , 2003 р.н., як повнолітня дитина, яка лише на свій власний розсуд навчається на факультеті менеджменту Запорізького національного університету денної (контрактної) форми навчання, не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про зміну факультету, вузу чи форми навчання, у тому числі на заочну, з метою власного працевлаштування для покращення свого майнового стану, як повнолітньої та дієздатної особи, тощо.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції було правильно з додержанням вимог ст. 141 ч. ч. 1,6 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

При цьому, апеляційним судом також встановлено, що позивач в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам у цій справі, що вони не позбавлені права у подальшому вирішувати питання про зміну розміру визначених за рішенням у цій справі аліментів у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.11.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Бєлка В.Ю.Маловічко С.В.