ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м.Суми

Справа №591/1547/23

Номер провадження 22-ц/816/1095/23, 22-ц/816/1117/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

у присутності:

представників Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» - адвоката Ємельяненка Сергія Вікторовича, Сумбатова Сергія Рубеновича ,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сергеєвої Світлани Анатоліївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Сумбуд»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2023 року у складі судді Северинової А.С. ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 01 червня 2023 року

та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2023 року у складі судді Северинової А.С. ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 05 червня 2023 року,

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «СУМБУД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року Приватне акціонерне товариство «Сумбуд» (далі АТ «Сумбуд») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Свої вимоги мотивувало тим, що 05 лютого 2020 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав за № 184, за умовами якого позивач продав, а відповідач придбав майнові права на нерухоме майно нежитлові приміщення № 8/1 у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 107,7 кв.м. Майнові права на об`єкт нерухомості полягають у праві набути право власності на нерухоме майно після введення в експлуатацію об`єкта будівництва.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 договору ціна майнових прав на дату укладення договору складає 430800 грн. Сплата грошових коштів проводиться відповідачем в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок позивача або внесенням готівки в строк до 05 лютого 2020 року.

За даними первинного та бухгалтерського обліку позивача грошові кошти на банківські рахунки та в касу ПрАТ «Сумбуд» за договором купівлі-продажу майнових прав від 05 лютого 2020 року № 184 не надходили.

У той же день між тими ж сторонами складено акт прийому-передачі приміщення від 05 лютого 2020 року, за яким відповідач отримав нерухоме майно.

Вказувало, що на момент подання позову відповідач не виконав покладені на нього грошові зобов`язання, передбачені договором купівлі-продажу майнових прав від 05 лютого 2020 року № 184, у зв`язку з чим утворилася перед позивачем заборгованість у сумі 430800,00 грн.

Посилаючись на вищевказані обставини, просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу майнових прав від 05 липня 2020 року № 184 в сумі 430800 грн, втрати від інфляції в сумі 202958 грн 99 коп та три проценти річних в сумі 38810 грн 89 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Сумбуд».

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Сергеєвої С.А. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з АТ «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду АТ «Сумбуд», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року № 1 ОСОБА_2 не набула права власності на майнові права за договором купівлі-продажу майнових прав від 02 жовтня 2016 року № 183, оскільки не сплатила 100 відсотків ціни майнових прав та не отримала акт прийому передачі майнових прав на об`єкт нерухомості.

Вказує, що укладаючи договір відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року №1, його сторони передбачили перехід права власності на майнові права за договором купівлі-продажу майнових прав від 02 жовтня 2016 року № 183 до відповідача в разі сплати коштів в сумі 430800 грн, у т.ч. ПДВ 71800 грн з боку ОСОБА_2 на користь позивача за договором купівлі-продажу майнових прав від 02 жовтня 2016 року № 183. Тобто, уклавши договір відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року № 1, відповідач набув правовий статус сторони договору купівлі-продажу майнових прав від 02 жовтня 2016 року № 183 (відбулась заміна сторони в зобов`язанні).

Зазначає, що матеріалами справи підтверджується невиконання грошових зобов`язань перед позивачем ані ОСОБА_2 , ані відповідачем за договорами купівлі-продажу майнових прав від 02 жовтня 2016 року № 183 та 05 лютого 2020 року № 184.

Доводить, що довідка про стовідсоткове виконання обов`язків від 05 лютого 2020 року № 184/184г-оф 8/1 не є належним доказом виконання грошових зобов`язань, що узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року по справі № 686/1927/19. У той же час, згідно акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 05 лютого 2020 року на підставі вказаної довідки, підписаної головою правління АТ «Сумбуд» Бритовим О.Б., відповідач отримав у власність нежитлове приміщення № 8/1 у будинку АДРЕСА_1 .

Від представника ОСОБА_1 адвоката Сергеєвої С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про належне виконання ОСОБА_1 укладених договорів, здійснення ним оплати відповідно до укладених договорів та безпідставністю вимог позивача вдруге сплатити за придбаний об`єкт нерухомості.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду АТ «Сумбуд», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що із зазначених судом підстав задоволення заяви неможливо встановити, як суд оцінив та визначив обґрунтованість, розумність і співмірність адвокатських витрат відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Звертає увагу суду на те, що у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20 вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, тощо), є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Зазначає, що враховуючи, що оплата послуг адвоката у справі є фіксованою в розмірі 10000 грн, взагалі неможливо визначити обґрунтованість здійснених витрат внаслідок відсутності детального опису виконаних доручень клієнта та їх обсягу. Відповідно до цього позивач позбавлений можливості спростувати правомірність та довести неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката, заявлених до стягнення, фактичному обсягу наданих послуг.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Сергеєвої С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Від позивача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників АТ «Сумбуд», які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення проти апеляційних скарг представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 лютого 2020 року між АТ «Сумбуд» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 184, предметом за цим договором є майнові права на нежитлове приміщення № 8/1 у житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 9 12).

Відповідно до пункту 3.2 зазначеного договору продавець здійснює передачу майнових прав на об`єкт нерухомості та безпосередньо об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, визначених у статті 5 цього договору, за умови належного і повного виконання покупцем всіх прийнятих на себе зобов`язань за даним договором.

Пунктами 4.1 4.2 цього договору передбачено, що ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату укладення даного договору складає 430800 грн, у т.ч. ПДВ 71800 грн.

Сплата грошових коштів, зазначених у п. 4.1 договору, проводиться покупцем в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесенням готівки або іншим шляхом згідно законодавства України в строк до 05 лютого 2020 року.

Як передбачено пунктами 5.1, 5.2 зазначеного договору, передача покупцю права власності на майнові права на об`єкт нерухомості здійснюється за двостороннім актом прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін впродовж 2 днів з моменту сплати 100 відсотків ціни майнових прав, визначеної п. 4.1 цього договору.

Передача об`єкта нерухомості покупцю як власнику майнових прав на об`єкт нерухомості здійснюється після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, що підтверджується отриманим сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта. Передача об`єкта нерухомості покупцю проводиться по акту прийому-передачі об`єкта нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін не пізніше ніж через 60 календарних днів з дня настання кожної з наступних подій: 1) закінчення робіт з надання об`єкту нерухомості обумовленого цим договором стану, в тому числі оздоблювальних робіт; 2) введення об`єкта будівництва в експлуатацію; 3) проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомості бюро технічної інвентаризації і виготовлення технічного паспорту на об`єкт нерухомості.

04 лютого 2020 року, тобто за день до укладення договору купівлі-продажу майнових прав від 05 лютого 2020 року № 184, між АТ «Сумбуд», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги № 1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 відступила, а ОСОБА_1 набув право вимоги, належне ОСОБА_2 і став кредитором за договором купівлі-продажу майнових прав № 183 від 02 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 і АТ «Сумбуд» в особі голови правління Бритова О.Б. (а.с. 27).

У пункті 2 договору відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року № 1 передбачено, що за цим договором ОСОБА_1 набув право вимагати від АТ «Сумбуд» належного виконання обов`язків: укласти договір купівлі-продажу майнових прав на придбання офісного приміщення № 8/1 за адресою АДРЕСА_1 .

У пункті 5 вказаного договору сторони передбачили, що АТ «Сумбуд», підписуючи даний договір, підтвердив відсутність заперечень проти вимог нового кредитора та погодився із заміною кредитора по договору купівлі-продажу майнових прав № 183 від 02 жовтня 2016 року.

За положеннями пунктів 6, 8 цього договору до ОСОБА_1 переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків АТ «Сумбуд», в тому числі кошти, сплачені ОСОБА_2 , зараховуються як внесок ОСОБА_1 в сумі 430800 грн, у т.ч. ПДВ 71800 грн.

Після виконання всіх зобов`язань, пов`язаних з цим договором, ОСОБА_1 зобов`язався компенсувати ОСОБА_2 вартість майнових прав у сумі 430800 грн, у т.ч. ПДВ 71800 грн, після чого ОСОБА_2 втрачає майнові права на офісне приміщення № 8/1 згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 183 від 02 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 і АТ «Сумбуд».

Згідно з довідкою про 100 (сто) відсоткове виконання обов`язків покупця, виданою 05 лютого 2020 року АТ «Сумбуд» в особі голови правління Бритова О.Б. ОСОБА_1 за № 184./184г-оф.8/1, останній згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 184 від 05 лютого 2020 року та додатковою угодою № 1 від 05 лютого 2020 року сплатив ціну майнових прав на об`єкт нерухомості площею 107,7 кв.м і виконав всі свої обов`язки, пов`язані з цим договором (а.с. 29).

05 лютого 2020 року між АТ «Сумбуд» в особі голови правління Бритова О.Б. та ОСОБА_1 було складено акт прийому-передачі нежитлового приміщення, за яким підприємство передало відповідачу нежитлове приміщення № 8/1 загальною площею 107,7 кв.м у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 лютого 2020 року, право власності на нежитлове приміщення, вбудоване в житловий багатоквартирний будинок загальною площею 107,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 12 лютого 2020 року за ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: довідка про 100 (сто) відсоткове виконання обов`язків покупця, серія та номер 184./184г-оф.8/1, видана 05.02.2020 АТ «Сумбуд»; витяг зі списку інвесторів житлового будинку по АДРЕСА_1 , серія та номер 05/02, виданий 05.02.2020 АТ «Сумбуд»; акт прийому-передачі нежитлового приміщення, серія та номер бн, виданий 05.02.2020, видавник АТ «Сумбуд»/ ОСОБА_1 ; додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 1, видана 05.02.2020, видавник: сторони договору; договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 184, виданий 05.02.2020, видавник: сторони договору (а.с. 30).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Сумбуд», суд першої інстанції виходив з необґрунтованості підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу.

Задовольняючи клопотання про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений до суду розмір витрат, пов`язаних з розглядом судової справи (витрати на правничу допомогу) в загальній сумі 10000 грн, відповідає критеріям їх дійсності, необхідності та розумності їх розміру.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалено правильні по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За положеннями статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1 3 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що пунктом 4.2 договору купівлі-продажу майнових прав від 05 лютого 2020 року № 184, укладеного між АТ «Сумбуд» та ОСОБА_1 передбачено, що сплата грошових коштів, зазначених у п. 4.1 договору, проводиться покупцем в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесенням готівки або іншим шляхом згідно законодавства України в строк до 05 лютого 2020 року.

Водночас, у пунктах 7, 8 укладеного між АТ «Сумбуд», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тристороннього договору відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року № 1 сторони погодили, що до ОСОБА_1 переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків АТ «Сумбуд», в тому числі кошти, сплачені ОСОБА_2 , зараховуються як внесок ОСОБА_1 в сумі 430800 грн, у т.ч. ПДВ 71800 грн.

Після виконання всіх зобов`язань, пов`язаних з цим договором, ОСОБА_1 зобов`язується компенсувати ОСОБА_2 вартість майнових прав у сумі 430800 грн, у т.ч. ПДВ 71800 грн, після чого ОСОБА_2 втрачає майнові права на офісне приміщення № 8/1 згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 183 від 02 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 і АТ «Сумбуд».

Таким чином, за умовами тристороннього договору відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року № 1, стороною за яким було, у тому числі і АТ «Сумбуд», у відповідача ОСОБА_1 виник обов`язок щодо сплати вартості майнових прав саме ОСОБА_2 в якості компенсації сплаченого нею внеску у сумі 430800 грн, у т.ч. ПДВ 71800 грн.

Окрім того, АТ «Сумбуд», як сторона тристороннього договору відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року № 1, підписуючи даний договір, підтвердило відсутність у нього заперечень щодо визначеного сторонами порядку оплати вартості майнових прав.

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, а тому правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір відступлення права вимоги від 04 лютого 2020 року № 1 не є недійсним в силу закону і не визнавався судом недійсним, а тому є правомірним .

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором купівлі-продажу.

Колегія суддів погоджується також із додатковим рішенням суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл між сторонами понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, а доводи апеляційних скарги сторін підлягають відхиленню, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 04 квітня 2023 року, укладений ним з адвокатом Сергеєвою С.А., предметом якого є надання адвокатом відповідачу правничої допомоги шляхом здійснення представництва його інтересів в Зарічному районному суді м. Суми у справі № 591/1547/23 та акт приймання-передачі правничих послуг за договором про надання правничої допомоги від 24 травня 2023 року. За умовами договору сторони погодили гонорар адвоката у фіксованому розмірі в сумі 10000 грн.

З урахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, ціни позову, та значення справи для відповідача, колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. Позивачем не подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, посилання та доводи особи,яка подала апеляційні скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваних судових рішень під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Крім того, у зв`язку з тим, що колегія суддів за наслідками апеляційного перегляду судових рішень, не встановила підстав для задоволення доводів апеляційної скарги, а тому понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, які були надані йому адвокатом Сергеєвою С.А. в сумі 5000 грн 00 коп. (а.с. 118, 119, 220), підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2023 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 5000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені ним в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 19 жовтня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова