ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2865/23 Номер провадження 22-ц/814/4412/23Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бутенко С. Б.

суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 липня 2023 року у складі судді Яковенко Н. Л.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 14.02.2004 між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 37.

У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом останнього року стосунки між сторонами розладилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки, тому вони припинили спільно проживати. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Спільним побутом сторони не пов`язані.

Примирення та збереження шлюбу вважає неможливим, а перебування в шлюбі суперечить її інтересам та порушує майнові і немайнові права.

У зв`язку з тим, що відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин не вчинив жодних дій, які б свідчили про його бажання поновити шлюбні відносини і не з`являється для подання спільної заяви про розірвання шлюбу до органів державної реєстрації актів цивільного стану, наполягала на розірванні шлюбу судом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 липня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 14 лютого 2004 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , актовий запис № 37, розірвано.

Прізвища після розірвання шлюбу: чоловіка - ОСОБА_6 , жінки - ОСОБА_6 .

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 1 073,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з метою матеріальної підтримки своєї сім`ї він змушений був виїхати працювати за кордон, а його дружина, позивач по справі, невідомо з яких на те підстав, скориставшись його відсутністю, зловживаючи своїми правами, ввівши суд в оману, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Зазначає, що не може змиритися з рішенням суду, оскільки не готовий до розлучення, дуже прагне зберегти сім`ю, не зможе пережити розлуку з сином ОСОБА_7 , а тому заради спільного майбутнього та майбутнього сина хоче примиритися з дружиною.

Наголошує, що жодних підстав для розірвання шлюбу він не вбачає, тому вважає, що така поведінка та бажання дружини суперечить її дійсній волі та інтересам дитини.

На думку апелянта, суд першої інстанції ухвалив рішення про розірвання шлюбу поспішно, без врахування положень статті 111 СК України, натомість позивач не надала суду доказів, які свідчать про те, що їх спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, не встановлено цього і у судовому засіданні, а тимчасовий розлад у сім`ї, конфлікти між подружжям, викликані випадковими причинами, а також необґрунтоване серйозними доказами небажання позивача перебувати у шлюбі з ним, не є достатніми підставами для розірвання шлюбу.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що 14 лютого 2004 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області складено відповідний актовий запис № 37 та повторно 16.05.2023 видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час розгляду справи в суді досяг повноліття.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, шлюбні відносини між ними фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть та збереження їх шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частини другої статті 104 та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише одного із подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, тому за відсутності обставин, які б свідчили про можливість збереження шлюбу сторін, доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними.

Твердження апелянта про те, що суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

У справі, що переглядається, апелянт не навів наявності обставин, які свідчать про реальну можливість примирення сторін. Лише бажання відповідача примиритись з позивачкою заради їх майбутнього та майбутнього їх повнолітнього сина при небажанні позивачки зберігати шлюб, який є фактично припиненим, не є достатніми підставами для надання строку для примирення сторін, а суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя.

По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу сторін є правильним і підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів, апеляційним судом не вбачається, тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна