У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2023 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Шкиря В.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Могильницького Віктора Юрійовича про видачу судового наказу щодо стягнення з з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини , -

встановив:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Могильницький В.Ю., звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із заявою про видачу судового наказу про:

- cтягннення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та досягнення дитиною повноліття;

- cтягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрати на надання правничої допомоги в сумі 2 000,00 грн.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи на відповідність вимогам ст.ст.161-165 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про часткову відмову у видачі судового наказу в частині стягнення судових витрат, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, частиною 1 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно приписів п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину- однієї четверті, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

У п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України, зокрема, передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Отже, наказне провадження являє собою значно спрощене і усічене в порівнянні з позовним, альтернативне йому провадження в суді першої інстанції, що грунтується на письмових доказах, яким притаманний високий ступінь достовірності. Важливою умовою такого провадження є особливий характер вимог кредитора, спрямованих на стягнення грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, перелічених у статті 161 ЦПК України.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Могильницьким В.Ю. було заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та досягнення дитиною повноліття та 19.10.2023 судом видано судовий наказ з приводу цих вимог, оскільки вони відповідають вимогам ЦПК України.

Разом з тим заявлено вимогу про стягнення судових витрат - правничої допомоги.

Так ч.1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Отже, судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

При цьому, розгляд справи в наказному провадженні передбачає відсутність спору, тоді, як склад та розмір витрат на правову допомогу входить до предмету доказування в справі та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості навести доводи про співмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що забезпечується при розгляді справи в порядку позовного провадження.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 березня 2020 року у справі №607/1219/18.

Керуючись статтями 160-167, 259-261, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Могильницького Віктора Юрійовича про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу - відмовити.

Відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19.10.2023.

Суддя В. М. Шкиря