Справа № 523/7660/23
Провадження № 2/504/1841/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» (04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, б.5, офіс 220, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із вказаним позовом до відповідача, яким просить стягнути заборгованість за договором фінансового лізингу № ЧГ-1610 від 10.11.2021 року у розмірі 166016,87 грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, судовий збір у розмірі 2684 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду від 05.05.2023 року справу було передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.07.2023 року відкрито спрощене провадження у справі.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Відповідач сповіщався судом про дату, час та місце проведення судового засідання, на електронну адресу та на сайті суду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 10.11.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № ЧГ -1-610.

Відповідно до п. 3 Договору, предметом лізингу є автомобіль Шевролет, 2008 року випуску, вартістю 172361,45 грн.

Строк лізингу 36 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі (п.5).

Загальна сума лізингових платежів 274630,02 грн. на дату укладання договору і може змінюватись відповідно до умов договору.

Загальні умови - додаток № 3 Договору (п.8.1).

Згідно п.12 договору, додатки є невід`ємними частинами договору, а саме: додаток № 1 - загальні умови договору фінансового лізингу.

Зазначений договір укладений в простій письмовій формі.

Відповідач сплатив 53035,62 грн. як авансовий платіж. Також сплачено 5468,04 грн. як платежі, а всього 58503,66 грн.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.2 ст. 216 ЦК України).

Згідно частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави для визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Відносини, які виникли у зв`язку із укладенням договору лізингу для придбання транспортного засобу, а тому вказані правовідносини між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «;Про захист прав споживачів», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з частинами першою та другою статті 6, частини першою статті 7, частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), погоджуючись із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц, дійшла висновку, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону.

Оскільки договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб автомобіль Шевролет, 2008 року випуску, вартістю 172361,45 грн, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому у силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань.

Таким чином підстав для задоволення позову не має.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4-13, 76-89, 142, 258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» (04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, б.5, офіс 220, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко