Справа № 369/2310/20
Провадження № 2/369/192/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна про визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна про визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ним та ВАТ КБ «Надра» 11 липня 2008 року було укладено кредитний договір №445/П/99/2008-980. За цим договором Банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 540 125, 70 грн. 18 листопада 2010 року між Позивачем та ПАТ КБ «Надра» було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №445/П/99/2008-980. Між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра кредит» було укладено договір поруки від 11 липня 2008 року. 06 вересня 2011 року між позивачем та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки. Предметом цього договору була квартира АДРЕСА_1 . 29 січня 2018 року ПАТ КБ «Надра» подав до суду позов про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Згідно довідки ПАТ КБ «Надра» Позивач отримав кредит у розмірі 540 125,70 грн, а погасив кредит та відсотки у загальній сумі 838 007,47 грн. 01 жовтня 2019 року між ПАТ КБ « Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір № №445/П/99/2008-980 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , про що було повідомлено позивача 01 жовтня 2019 року. Відповідно до п..4 Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, ціна договору становить 171 474, 20 грн. На переконання позивача вказаний Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором є договором факторингу. 09 жовтня 2019 року Позивач отримав від ПАТ КБ «Надра» лист, в якому Банк не повідомив Позивачу суму боргу за кредитним договором №445/П/99/2008-980, яку він відступив новому кредитору. Вважає, що зазначені дії ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» є незаконними та такими, що порушують його майнові права. Станом на день укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором Позивач не мав боргу перед ПАТ КБ «Надра». ПАТ КБ «Надра», отримавши право вимоги до Позивача у 2015 році та пред`явивши позов про дострокове стягнення усього розміру заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання зобов`язання та одночасно змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами. Зазначає, що погашав заборгованість за кредитним договором 12 січня 2015 року , після цього ПАТ КБ «Надра» не пред`являв до Позивача жодних вимог щодо погашення боргу за кредитним договором. Вказує, що ПАТ КБ «Надра» звернувся з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором 29 січня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, що був укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 01 жовтня 2019 року та був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом КМНО Толочко Я.М. та зареєстрований за № 820 є похідним від договору купівлі-продажу ( відступлення ) прав вимоги за кредитним договором, що був укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 01 жовтня 2019 року. Зазначає, що з укладенням договору про відступлення права вимоги у кредитному договорі №445/П/99/2008-980 від 11.07.2008 року відбулася заміна кредитодавця банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на іншу особу - ОСОБА_2 , який є фізичною особою та не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що може надавати послуги, в тому числі і у формі факторингу. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі 909/968/16.

На підставі наведеного, просив суд:

- Визнати недійсним з моменту укладення договір від 01 жовтня 2019 року про відступлення прав за договором іпотеки, укладений між ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я. М. та зареєстрований в реєстрі №820.

- Стягнути на користь Позивача з Відповідачів всі понесені витрати по даній справ, в якому числі витрати на послуги адвоката з надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000, 00 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

10 березня 2020 року на адресу суду від ПАТ КБ «Надра» надійшов відзив на позовну заяву, в якій Відповідач -1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Свої заперечення обґрунтував тим, що відступлення права вимоги за суттю означає, договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором на новим кредитором. Посилається на Постанову Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 161/5127/17, в якій зазначено, що укладені спірні договори про відступлення права вимоги відповідають вимогам ст.512, 513, 514 ЦК України та є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а отже відсутні підстави , передбачені ст.203, 215 ЦК України, для визнання їх недійсними. Зазначає, що жодних підтверджень виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідних довідок від Відповідача 1 або будь-яких документів на підтвердження повного виконання свого зобов`язання Позивачем не надано до суду. Вказує, що Позивачем не зазначено, яким саме чином при укладенні Договору відступлення прав вимоги порушені його права як боржника за кредитним договором або іпотекодавця. На підтвердження наявності заборгованості Позивача перед Відповідачем 1 станом на 05.02.2018 року у розмірі 423 898, 48 грн самим Позивачем подано до суду Довідку ПАТ КБ «Надра» від 06.02.2018 року. Будь-яких доказів погашення зазначеної заборгованості до або після жовтня 2018 року Позивач не надає.

18 вересня 2020 року на адресу суду від Позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій Позивач зазначає, що Відповідачем-1 не спростовано наведених в його заяві доводів про невідповідність вимогам закону та недійсність спірного договору купівлі-продажу ( відступлення) прав вимоги за договором іпотеки.

21 вересня 2020 року на адресу суду від Відповідача -2 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтував тим, що позивач, заявляючи в межах даної справи позовну вимогу про визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки, ОСОБА_1 фактично обґрунтував її розміром нарахованої ПАТ «КБ Надра Банк» та відступленої Відповідачу 2 заборгованості Позичальника, що є предметом розгляду іншої цивільної справи, яка перебуває у провадженні Московського районного суду м. Харкова. Зазначає, що відповідно до вимог п. 1.2 розділу 1 Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором від 01 жовтня 2019 року у правовідносинах між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_1 відбулася заміна кредитора у грошовому зобов`язанні, яке виникло з кредитного договору, а не заміна кредитодавця в кредитному договорі. Вказує, що Позивачем не зазначено, яким саме чином при укладенні Договору відступлення прав вимоги порушені його права як боржника за кредитним договором або іпотекодавця. Зазначає, що предметом розгляду даної справи є встановлення підстав для визнання Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 01 жовтня 2019 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 недійсним. Однак, на думку відповідача, обґрунтування самої позовної заяви зводяться до розмежування Договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 01 жовтня 2019 року з договором факторингу, а також до наявності чи відсутності дійсної вимоги Банку до боржника ОСОБА_1 на момент відступлення майнових прав, що взагалі не стосується цієї справи та не входить до предмету доказування у справ про визнання недійсним правочину.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 21 вересня 2020 року закрив підготовче провадження по справі, призначив справу до розгляду по суті.

21 жовтня 2020 року на адресу суду від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив повністю задовольнити його позовну заяву та стягнути на його користь з відповідачів понесені судові витрати.

26 листопада 2020 року на адресу суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних особі з питань безпосереднього виведення банку з ринку Музичук Л.В., надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Фонду просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 повністю. Свої заперечення обґрунтував тим, що відповідно до п.5.11 Положення про виведення неплатоспроможного банку, право вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення виконання зобов`язання шляхом проведення відкритого конкурсу мають право придбати не тільки банки та небанківські фінансові установи, так і інші фізичні та юридичні особи, котрі не віднесені до банків та небанківських фінансових установ. Нормативно-правовими актами, що передбачають продаж активів неплатоспроможних банків не передбачено, що відступлення права вимоги за кредитними договорами має відбуватись лише на користь фінансових установ. Відповідач зауважив, що на правовідносини, що стосуються реалізації активів саме неплатоспроможного банку, яким і є ПАТ «КБ «Надра поширююьбся норми спеціального ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення № 388, які є спеціальними нормами регулювання спірних відносин. Представник Фонду зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність, укладеного між Банком та ОСОБА_2 , договору про відступлення права вимоги.

10 грудня 2020 року на адресу суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних особі з питань безпосереднього виведення банку з ринку Музичук Л.В. надійшов аналогічний відзив на позовну заяву.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату від 10 грудня 2020 року № 819 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» було призначено повторний розподіл вказаної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу було передано для розгляду судді Усатову Д.Д.

17 грудня 2020 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. прийнято до свого провадження справу та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатовим Д.Д. від 17 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Надра", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна про визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки задоволено частково. Постановлено заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності. В іншій частині відмовлено.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату від 11 жовтня 2021 року № 660 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» було призначено повторний розподіл вказаної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу було передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2021 року справу прийнято до розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Проте попередньо через канцелярію суду було зареєстровано відзив у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час був повідомлений належним чином. Проте попередньо через канцелярію суду було зареєстровано відзив у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа: ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 встановлено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засідання яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №445/П/99/2008-980.

Відповідно до п.1.1. Договору Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 540 125,70 грн. у порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Нове житло».

Згідно п. 1.4 вказаного кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит строком до 11 липня 2028 року.

18 листопада 2010 року між Позивачем та ПАТ КБ «Надра» було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №445/П/99/2008-980.

11 липня 2008 року між ОСОБА_3 (далі-Поручитель) та ВАТ КБ «Надра кредит» було укладено договір поруки. Відповідно до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору , зокрема повернути до11 липня 2028 року кредит у розмірі 540 125,00 грн; сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розрахунку 18,29% річних; сплатити інші платежі, передбачені Кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції.

06 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 4660. Предметом цього договору є нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . За цим договором Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що випливає з Кредитного договору передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. Визначена Сторонами вартість предмету іпотеки складає 1 219 000,00 грн.

01 жовтня 2019 року між ПАТ КБ « Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір №445/П/99/2008-980 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року.

За цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, за результатами відкритих торгів з продажу права вимоги, оформлених протоколом №UA- EA 2019-08-14-000050-bвід 05.09.2019 року , складеного ТОВ «Національна електронна біржа» Первісний кредитор передає у власність Новому кредитору, а Новий кредитор приймає у власність права вимоги позичальника за кредитним договором №445/П/99/2008-980 з додатковими угодами, зазначеними в Додатку до договору, а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п..4 Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, ціна договору становить 171 474,20 грн, яку сплачено Новим кредитором Первісному кредитору у повному обсязі до моменту укладення цього договору.

01 жовтня 2019 року між ПАТ КБ « Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель набуває, належні Первісному Іпотекодержателю права за договором Іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на перемет іпотеки за договором іпотеки.

Відповідно до додатку № 2 до Договору №445/П/99/2008-980 купівлі-продажу вимоги прав за кредитним договором від 01 жовтня 2019 року було повідомлено ОСОБА_1 про укладення вказаного договору та про те, що Новим кредитором за зазначеним вище договором є ОСОБА_2 .

Таким чином, новим кредитором за укладеними між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 . Кредитним договором та Договором іпотеки став ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що однією з основних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що договір №445/П/99/2008-980 від 01 жовтня 2019 року про відступлення права вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року є фактично договором факторингу та суперечить приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, він є недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України. На думку позивача, в зв`язку з тим, що договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки є похідним від договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, договір відступлення прав за договором іпотеки від 01 жовтня 2019 року є також недійсним.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Судом встановлено, що за результатами проведення відкритих торгів з продажу права вимоги, оформлених протоколом №UA- EA 2019-08-14-000050-bвід 05.09.2019 року ПАТ КБ «Надра» (первісний кредитор), який перебуває у процедурі ліквідації, та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладені договора про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким банк шляхом продажу відступив ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. У пункті 1.2 договору №445/П/99/2008-980 купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 01 жовтня 2019 року сторони встановили, що жодне з положень договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором.

Із наведеного вбачається, що за результатами торгів ПАТ КБ «Надра» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

Отже, за своєю правовою природою спірні договора є договорами купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що ПАТ «КБ «Надра» не мав права переуступати права вимоги фізичній особі, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

У той же час процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Договір відступлення прав вимоги було укладено 01 жовтня 2019 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 за результатами проведення відкритих торгів з продажу права вимоги, оформлених протоколом №UA- EA 2019-08-14-000050-bвід 05.09.2019 року, складеного ТОВ «Національна електронна біржа»

Згідно пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2019 року його сторони визначили, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором.

Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України 04.06.2015 року № 356 банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «Надра», а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПАТ "КБ «Надра» законодавством не визначені.

В той же час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Відповідач не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18.

Доводи позивача про узгодженість його позиції з судовою практикою, зокрема з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постановах від 11.09.2018 та 31.10.2018 (справи № 909/968/16, № 465/646/11) є необґрунтованими, оскільки у цій справі спірний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором був укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами.

Крім того, суд зазначає, що обґрунтовуючи свій позов, позивач посилався на недійсність договору №445/П/99/2008-980 від 01 жовтня 2019 року про відступлення права вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року, разом з тим, вимогу про визнання недійсним такого договору позивач не заявив, доказів того, що зазначений договір визнаний недійсним в судовому порядку позивачем не надано.

А відтак, підстави для визнання недійсними договору від 01 жовтня 2019 року про відступлення прав за іпотечним договором, який є похідним від договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відсутні.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 48, 51, 76, 81, 83, 89,141,247,263,264,265,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна про визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки, - залишити без задоволення.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатовим Д.Д. від 17 грудня 2020 року, щодо заборони ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, продовжитимуть діяти до набрання законної сили рішенням суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексу судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.О. Фінагеєва