Справа № 352/400/21
Провадження № 22-ц/4808/107/23
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого -Луганської В.М.,

Суддів- Баркова М.В., Девляшевського В.А.

за участю секретаря - Працун В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Струтинського Р.Р.,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, в обґрунтування яких вказав, 12.10.2020 року о 09 год 50 хв відповідач керуючи автомобілем марки «Volkswagen-Golf», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Крихівецька, 10, на перехресті з вул. Виноградна в м. Івано-Франківську та виконуючи поворот ліворуч, скоїв зіткнення з транспортним засобом «BMW-X5», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 02.11.2020 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в АТ «СГ ТАС», тому позивач звернувся із заявою до страховика про отримання страхового відшкодування та йому було виплачено страхове відшкодування в сумі 121 445 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 06.11.2020 №103/20 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 577922,55 грн, вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 252581,51 грн. Сума страхового відшкодування визначена шляхом вирахування зносу запасних частин на 0,60% і після вирахувань, розмір страхового відшкодування становив 252581,51 грн.

Зазначив, оскільки загальна вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 252581,51 грн, тому із вирахуванням суми страхового відшкодування, невідшкодованою залишається сума 131126,51 грн.

Крім того, позивач вказав, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, так як було порушено його звичайний спосіб життя, погіршився стан здоров`я. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріального збитку в розмірі 131 126, 51 грн, 20 000, 00 моральної шкоди, 2 248, 00 грн судових витрат, 15 500, 00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 122 581,51 грн матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, 7 000,00 грн моральної шкоди, витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8 000, 00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1927, 51 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що в позовній заяві позивач вказав, що він вже здійснив ремонт автомобіля, тому згідно положення ст. 1192 ЦК України в такому разі підлягає відшкодуванню саме вартість проведених ремонтних робіт, проте жодного доказу вартості проведених робіт позивачем суду не надано.

Скаржник посилається, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку, носить характер припущення можливих витрат для поновлення транспортного засобу і не може застосовуватися, якщо особа в позові прямо вказує, що вже відремонтувала транспортний засіб, тобто вже понесла реальні витрати на поновлення порушеного права.

Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що в позовній заяві відсутнє належне обґрунтування в чому саме полягала моральна шкода та безпідставно виніс рішення про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Зазначив, що позивачем до справи надано квитанцію про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн, але суд першої інстанції стягнув з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн, суд не врахував, що не надано детального опису наданих послуг з правої допомоги.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 - апеляційну скаргу підтримав посилаючись на доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не заявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу представник скаржника просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» до судового засідання не з`явились, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду справи, якщо він належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріального збитку, суд першої інстанції виходив з того, що на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням у розмірі 122 581, 51 грн. Стягуючи на користь позивача моральну шкоду, суд виходив з того, що неправомірними діями відповідача спричинено позивачу моральну шкоду і з врахуванням встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди, розумності та справедливості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 7000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 02.11.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Згідно вказаної постанови 12.10.2020 року о 09 год 50 хв по вул. Крихівецька, 10 на перехресті з вул. Виноградна в м. Івано-Франківськ, ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не був уважним, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом BMW X5, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , не надавши йому переваги в русі, який рухався в зустрічному напрямку прямо. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3Б, 16.6 ПДР України.

Транспортний засіб Volkswagen Golf, яким керував відповідач ОСОБА_2 був застрахованим в АТ «СГ «ТАС».

Згідно страхового полісу АО/6770069 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 130 000, 00 грн, розмір франшизи 0, 00 грн .

20.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування, в якій погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 121 455, 94 грн при ліміті страхової виплати у 130 000, 00 грн

Згідно Звіту (дослідження) №103/20 про оцінку вартості матеріального збитку від 06.11.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без врахування зносу складає 577922, 55 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП 12.10.2020 року з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 252 581, 51 грн.

АТ «СГ «ТАС» сплатила позивачу сума страхове відшкодування у розмірі 121 455, 94 грн.

Різниця між вартістю матеріального збитку з урахуванням зносу і виплаченим страховим відшкодуванням складає 131126, 51 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 121 445грн.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Відповідно до звіту (дослідження) №103/20 про оцінку вартості матеріального збитку від 06.11.2020 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП 12.10.2020 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 252 581, 51 грн .

Вартість матеріальну збитку, який визначений згідно Звіту (дослідження) №103/20 відповідачем не спростовано.

Представник позивача ОСОБА_4 під час розгляду справи у суді першої інстанції надав суду заяву про підтримання позовних вимог за винятком відшкодування матеріальної шкоди, а саме у розмірі 122582, 45 грн, посилаючись на те, що ОСОБА_1 добровільно погодився на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі меншому ніж передбачено у страховому полі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що розмір шкоди, завданої позивачеві пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , складає 252581, 51грн, позивачем отримано страхове відшкодування у розмірі 121455, 94 грн, з урахуванням розміру страхової суми, яка передбачена страховим полісом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 122582, 45 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів про вартість проведених ремонтних робіт колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем розмір матеріального збитку обґрунтовувався саме на підставі Звіту №103/20 про оцінку вартості матеріального збитку, який відповідачем не спростовано належними доказами.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витра на правничу допомогу, позивачем надано Договір про надання професійної правничої допомоги від 18 лютого 2021 року ордер на надання правової допомоги, акт про надання юридичних послуг адвокатом, квитанцію про сплату гонорару за правову допомогу. У відзиві на позовну заяву відповідеч вказав на неспівмірність заявлених витрат на правову допомогу.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 8000, 00 грн, суд першої інстанції вірно врахував характер спірних правовідносин, реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, зазначив, що до справи додано квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн, а стягує 8000, 00 грн не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено, що згідно акту про надання юридичних послуг адвокатом Гавриленко В.Г. згідно з договором про надання правничої допомоги від 18 лютого 2021 року витрати на правничу допомогу становлять 11 000, 00 грн. Суд першої інстанції визначаючи розмір витрат на правничу допомогу врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, згідно якого витрати на правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати відносяться на рахунок скаржника.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 січня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.М. Барков

В.А. Девляшевський