Справа № 697/3136/19
Провадження № 2/697/5/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря с/з Чемерис Л.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому змінило назву на АТ «Райффайзен Банк» звернулося в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», було надано позичальнику ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 70000,00 доларів США на строк до 17.06.2020 із сплатою 8,5 % річних.

18.09.2012 було укладено Додаткові угоди, якими було змінено валюту кредитування з доларів на гривню та змінено деякі умови виконання зобов`язань Позичальника. З 18.09.2012 по день припинення трудового договору між Банком (що є роботодавцем) та Позичальником, відсоткова ставка за кредитом складатиме 7% річних. З наступного за днем припинення трудового договору буде діяти ставка в розмірі 19,00% річних, також за порушення умов договору відсоткова ставка може бути збільшення на 5%.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України між Банком та Позичальником було укладено Додаткові угоди:

- Додаткова угода №1 від 10.01.2010, відповідно до умов якої сторони домовились, що тимчасово на строк з 16.01.2011 по 15.01.2012 встановити відсоткову ставку у розмірі 5% річних, а з 16.01.2012 8,50%.

- Додаткова угода №5 від 17.01.2011, відповідно до умов якої сторони досягли згоди щодо страхування за умовами кредитного договору.

- Додаткова угода №6 від 05.01.2012, відповідно до умов якої сторони домовились, що тимчасово на строк з 16.01.2012 по 15.01.2013 встановити відсоткову ставку у розмірі 6% річних, а з 16.01.2012 - 8,50%.

- Додаткова угода №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/979 від 18.09.2012, відповідно до якої сторони погодили змінити валюту виконання за кредитним договором. Станом на дату укладення угоди сума заборгованості за кредитом становить 51634,25 доларів США, та 412 712,56 грн. відповідно. Також сторонами змінено відсоткову ставку на 19% річних, дата остаточного погашення кредиту - 18.09.2020.

- Додаткова угода №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/980 від 18.09.2012, відповідно до якої сторони погодили, з 18.09.2012 по день припинення трудового договору між Банком та Позичальником, відсоткова ставка за кредитом складатиме 7,0% річних. З наступного за днем припинення трудового договору буде діяти ставка в розмірі 19,00% річних. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитний договором, що є додатком до цієї додаткової угоди.

Отже, з укладенням Кредитного договору та Додаткових угод до нього, у відповідача виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Кредитного договору у відповідності до умов п.6.5. Кредитного договору на адресу позичальника було направлено вимогу про виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором за вихідним № 114/5-164223 від 18.09.2019, надавши можливість добровільно урегулювати заборгованість протягом 60 днів.

Відповідачем не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв`язку з чим станом на 11.09.2019 заборгованість по кредиту становить 624013,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 330129,47 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом: 236659,11 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 293884,28 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 289759,92 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість, яка виникла за Кредитним договором № 354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 у розмірі 624013,75 грн. та судові витрати по справі.

У ході розгляду справи було проведено наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді Русакова Г.С. від 19.12.2019 провадження у зазначеній справі відкрито, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.02.2020.

17.03.2020 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання позовні вимоги не визнала у повному обсязі, заперечувала щодо задоволення позову. Вказала, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. 16.12.2015 позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, при цьому банк пред`явив вимогу №1140000/15-42601 від 06.08.2015 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Таким чином позивач самостійно в односторонньому порядку вніс зміни до кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому строк позовної давності про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, тобто з 07.08.2015. Вважає, що кредитний договір №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 припинив свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимога про стягнення відсотків після цієї дати задоволенню не підлягає, а щодо відсотків, які були нараховані до цієї дати, то по них закінчився термін позовної давності. Термін позовної давності минув і до стягнення тіла кредиту, так як кредитний договір припинив свою дію достроково, передбачав повернення боржником заборгованості частинами, до кожної із них термін позовної давності застосовується окремо. Просить суд застосувати строк позовної давності до заявлених АТ «Райффайзен Банк» вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (а.с.49-53 т.1).

Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області №247 від 16.04.2020, у зв`язку із припиненням повноважень судді Русакова Г.С., та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 16.04.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно протоколу про повторний авторозподіл, справу передано для подальшого розгляду судді Льон О.М., після чого ухвалою судді від 06.05.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 15.06.2020.

Ухвалами суду від 24.07.2020, 20.08.2020, 24.03.2021, 15.04.2021 витребувано письмові докази по справі.

05.05.2021 на адресу суду надійшло письмове пояснення представника позивача на відзив на позовну заяві та заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої зазначено, що між сторонами 18.09.2012 було укладено Додаткову угоду №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/979 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили змінити валюту виконання зобов`язань за Кредитним договором з доларів США на гривні із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладення Додаткової угоди. На підтвердження перерахування коштів відповідачем, до суду надавалися виписки та обґрунтований розрахунок заборгованості. Сторони домовилися, що з дати укладення Додаткової угоди проценти за користування кредитом розраховуються на основі процентної ставки в розмірі 19% річних, а також погоджено строк виконання зобов`язання 18.09.2020, проте відповідач у термін встановлений кредитним договором свої зобов`язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за тілом, відсотками та пенею. Щодо заявленого клопотання відповідача про застосування судом строку позовної давності зазначено, що сторони за правилами ч.1 ст. 259 ЦПК України домовилися про збільшення встановленої законом як загальної, так і спеціальної позовної давності. 17.01.2011 між Банком та відповідачем було укладено Додаткову угоду №5, відповідно до умов п.2 якої сторони домовилися, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років. Таким чином позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності (а.с.92,93 т.2).

Ухвалою суду від 03.08.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 12.10.2021.

15.11.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява, відповідно до якої ОСОБА_1 вказала, що відповідно до здійсненого нею розрахунку заборгованість по тілу кредиту, по якій не закінчився термін позовної давності з 18.11.2018 становить 153242,85 грн. Просить застосувати строк позовної давності, визнати справедливою суму заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» станом на 11.11.2021 за Кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 в розмірі 153242,85 грн. Прийняти рішення щодо реструктуризації даного боргу рівними частинами протягом 10 років (а.с.214-219 т.2).

22.12.2021 на електронну адресу суду надійшло пояснення від представника позивача на заяву ОСОБА_1 від 11.11.2021, відповідно до якого заперечує щодо задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки між сторонами погоджено збільшення строку позовної давності до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Кредитного договору тривалістю у 70 років. Наданий відповідачем розрахунок заборгованості за кредитним договором у розмірі 153242,85 грн., що на думку останньої підлягає до стягнення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суперечить п.3.3 Кредитного договору та правовій позиції викладеній ВС у постанові №913/11/18 від 13.12.2018. Щодо вимоги відповідача про реструктуризацію заборгованості зазначає, що оскільки сторони змінили валюту виконання зобов`язання з іноземної валюти (долари США) на національну валюту України (гривня), кінцевий строк користування кредитом з 17.06.2020 на 18.09.2020, тому грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за Кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 не підлягають обов`язковій реструктуризації (а.с.224-231 т.2).

Ухвалами суду від 17.06.2022, 11.08.2022 витребувано докази у справі.

24.11.2022 на адресу суду від відповідача повторно надійшла уточнююча заява, відповідно до якої ОСОБА_1 вказала, що відповідно до здійсненого нею розрахунку заборгованість по тілу кредиту, по якій не закінчився термін позовної давності обліковується з 18.12.2016 і становить 166288,46 грн. Просить застосувати строк позовної давності, визнати справедливою суму заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» станом на 11.11.2021 за Кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 в розмірі 166288,46 грн. Прийняти рішення щодо реструктуризації даного боргу рівними частинами протягом 10 років (а.с.199-203 т.3).

Ухвалою суду від 24.11.2022 витребувано докази у справі.

Ухвалою суду від 21.12.2022 судовий розгляд справи відкладено у зв`язку з ненаданням витребуваних документів.

28.12.2022 на адресу суду надійшло повідомлення від представника позивача, відповідно до якого виконати вище вказану ухвалу суду неможливо, просять визнати поважною причину неможливості надання доказів (а.с.221 т.3).

У судове засіданні представник позивача - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» не з`явився, направив до суду повідомлення про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити повністю (а.с.194,195, 224, 230 т.3).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, на попередніх судових засіданнях вказала, що вона заперечує щодо погодження нею збільшення позовної давності за кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, оскільки Додаткова угода №5 від 17.01.2011 стосувалася лише порядку страхування за Кредитним договором. Вона ставить під сумнів свій підпис у додатковій угоді, у зв`язку з чим нею неодноразово було заявлено клопотання про витребування належних доказів по справі для проведення почеркознавчої експертизи (а.с.31,32 т.3).

Представник відповідача - адвокат Васянович В.В. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказав, що ненадання позивачем оригіналу витребуваних доказів ставить під сумнів справжність підпису відповідача на додаткових угодах по кредитному договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007. Сторона відповідача мала намір просити суд призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, однак вона проводиться лише за наявності оригіналів необхідних документів з оригінальними підписами. Вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доведеності позовних вимог, просить при вирішенні спору не брати до уваги надані позивачем електронні копії кредитної справи по Кредитному договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 на ім`я відповідача з усіма угодами, додатковими угодами, листами, розрахунками, як такі, що не підтверджуються оригіналами. В задоволенні позову просить відмовити повністю з підстав недоведеності позовних вимог (а.с.233-235 т.3).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №354411/5791/0586-7, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 70000,00 доларів США на 156 місяців з 18 червня 2007 року по 17 червня 2020 року із сплатою 8,5 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором (а.с.7-9 т.1).

На підтвердження укладення між сторонами саме валютного кредиту, стороною позивача на виконання ухвали суду від 24.07.2020 по витребування доказів надано виписку по рахунку відповідача ОСОБА_1 (а.с.106-144 т.1).

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між сторонами було укладено Додаткові угоди.

Так, Додатковою угодою № 1 від 10.01.2010 було внесено зміни та доповнення до умов Кредитного договору, відповідно до якої тимчасово на строк з 16.01.2011 по 15.01.2012 встановлено відсоткову ставку у розмірі 5% річних, а з 16.01.2012 8,50% (а.с.10 т.1).

Додатковою угодою №5 від 17.01.2011 до Кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, між сторонами досягнуто згоди щодо порядку страхування за Кредитним договором, а саме: позичальник повинен застрахувати майно, яке надано в іпотеку, в сумі не меншій за ринкову вартість предмета іпотеки. На вимогу Кредитора здійснити особисте страхування позичальника від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби, в сумі не меншій на суму заборгованості за Кредитним договором на момент укладання договору страхування (а.с.11,12 т.1).

Додатковою угодою №6 від 05.01.2012 до Кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, сторони домовились, що тимчасово на строк з 16.01.2012 по 15.01.2013 встановлено відсоткову ставку у розмірі 6% річних, а з 16.01.2012 - 8,50% (а.с.13 т.1).

Додатковою угодою №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/979 від 18.09.2012, сторони погодили змінити валюту виконання за кредитним договором. Станом на дату укладення угоди сума заборгованості за кредитом становить 51634,25 доларів США, що згідно із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату ухвалення цієї Додаткової угоди 7,9930, що становить 412712,56 грн. відповідно та підлягає сплаті на умовах, передбачених цією Додатковою угодою. Також цією Додатковою угодою сторонами змінено відсоткову ставку на 19% річних, дата остаточного погашення кредиту - 18.09.2020. Строк кредиту складає 159 місяців (а.с.14,15 т.1).

На підтвердження зміни з 18.09.2012 валюти за Кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, а саме з доларів США на гривні, матеріали справи містять виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 (а.с.145-175 т.1).

Додатковою угодою №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/980 від 18.09.2012, сторони погодили, з 18.09.2012 по день припинення трудового договору між Банком та Позичальником, відсоткова ставка за кредитом складатиме 7,00% річних. З наступного за днем припинення трудового договору буде діяти ставка в розмірі 19,00% річних. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитний договором, що є додатком до цієї додаткової угоди (а.с.16,17 т.1).

Банк виконав взяті на себе договірні зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти у сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Додаткової угоди №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/979 від 18.09.2012 до Кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, що підтверджується випискою по рахунку від 18.09.2012 (а.с.19 т.1).

У зв`язку з несплатою коштів відповідно до графіку, позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу від 18.09.2019 №114/5-164223, про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором, надавши можливість останній добровільно врегулювати заборгованість протягом 60 календарних днів з дати цієї вимоги, здійснивши дострокове погашення Кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів, а саме: 330129,47 грн. заборгованість по сумі Кредиту; 239884,28 грн. заборгованість за процентами. Зазначена сукупна заборгованість визначена на 11.09.2019 (а.с.20-22 т.1).

Згідно розрахунку наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 станом на 11.09.2019 становить 624013,75 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту 330129,47 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 236659,11 грн.; заборгованість за відсотками 293884,28 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 289759,92 грн. (а.с.5,6).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право Позивачу вимагати від них вчинення цих дій у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст.1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до п.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, кредит надано на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п.1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 17.06.2020; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне користування кредитних коштів.

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитних договором, позичальник повинен сплачувати банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Факт укладення вище вказаного кредитного договору відповідачем та її представником не оскаржувався та не заперечувався.

Станом на 18.09.2012 (після укладення Додаткових угод №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/979 та №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/980 від 18.09.2012) сума кредиту ОСОБА_1 за Кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 становить 412712,56 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 18.09.2012 та графіком повернення кредиту (а.с.17, 19 т.1).

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору визнала та прийняла, що підтверджується частковим його погашенням.

Судом встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини з приводу отримання, користування та повернення кредитних коштів. При цьому позичальник під час укладення спірних правочинів була ознайомлена з їхніми умовами та погодилася з ними, не заперечувала факту отримання та використання кредитних коштів.

Відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої грошові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, відповідно до ст.1050 ЦК України, 06.08.2015 відповідачу було направлено вимогу №1140000/15-42601 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, в якій вимагав протягом не більше ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги, здійснити дострокове погашення Кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів, а саме: 330129,47 грн. заборгованість по сумі Кредиту; 28958,27 грн. заборгованість за процентами. Зазначена сукупна заборгованість визначена на 08.07.2015 (а.с.54 т.1).

Таким чином, звернувшись до позичальника із вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання - до 06 жовтня 2015 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, визначила, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, нарахування позивачем відсотків, встановлених договором, на суму заборгованості поза межами кредитування суперечить ст.625 ЦК України.

Як вбачається з вимоги №1140000/15-42601 від 06.08.2015 про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, банк вимагав від відповідача здійснити протягом не більше ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору у розмірі: 330129,47 грн. заборгованість по сумі Кредиту; 28958,27 грн. заборгованість за процентами.

Враховуючи наведене, з 61-го календарного дня, а саме з 07 жовтня 2015 року, як вказано у вимозі про дострокове виконання грошових зобов`язань, банк втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом.

При таких обставинах позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих з 07 жовтня 2015 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 08.07.2015 (дата розрахунку заборгованості за вимогою від 06.08.2015) по 11.09.2019 позичальником ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не сплачувались. Лише банком самостійно 06.12.2016 зараховано погашення відсотків за користування кредитом за рахунок сторнованих відсотків, нарахованих за період з 16.01.2011 по 19.01.2011 в розмірі 606,42 грн. (а.с.5,6 т.1).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, нарахована до 06 жовтня 2015 року, з урахуванням самостійно зарахованого банком 06.12.2016 погашення відсотків за користування кредитом за рахунок сторнованих відсотків в розмірі 606,42 грн., а саме: 330129,47 грн. заборгованості по сумі кредиту; 44188,88 грн. (44795,30 грн.- 606,42 грн.) заборгованості за процентами (а.с.5,6 т.1).

Заперечуючи проти задоволення позову відповідачем ОСОБА_1 та її представником адвокатом Васяновичем В.В. неодноразово було заявлено письмове клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.49-53 т.1, 215-219 т.2, 200 т.3).

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Заперечуючи щодо застосування судом строків позовної давності, представник позивача посилався на укладену між сторонами Додаткову угоду №5 до Кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, пунктом 2 якої передбачено, що сторони домовилися про те, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років (а.с.11,12 т.1).

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала щодо погодження нею збільшення позовної давності за кредитним договором №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, зазначила, що Додаткова угода №5 від 17.01.2011 стосувалася лише порядку страхування за Кредитним договором. Вказувала, що нею ставиться під сумнів її підпис у додатковій угоді, за умовами якої збільшено строк позовної давності за основним Кредитним договором, у зв`язку з чим відповідачем та її представником неодноразово було заявлено клопотання про витребування доказів по справі, а саме: оригіналу кредитної справи по Кредитному договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 на ім`я ОСОБА_1 з усіма угодами, додатковими угодами, листами, розрахунками для детального вивчення та проведення почеркознавчої експертизи (а.с.31,32 т.3).

Ухвалами суду від 17.06.2022, 11.08.2022 та 24.11.2022 було витребувано у позивача АТ «Райффайзен Банк» оригінал кредитної справи по Кредитному договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 на ім`я ОСОБА_1 з усіма угодами, додатковими угодами, листами, розрахунками.

Дані судові ухвали позивачем не виконано, витребувані оригінали документів суду не надано.

Відповідач ОСОБА_1 та її адвокат Васянович В.В. в судовому засіданні поставили під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) Додаткової угоди №5 від 17.01.2011 до Кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 його оригіналу.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій-четвертій статті 83 ЦПК України зазначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Всупереч вищезазначеним вимогам процесуального законодавства суд не може ухвалити судове рішення, встановивши фактичні обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - копії письмової Додаткової угоди №5 від 17.01.2011 до Кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007, яким сторона відповідача обґрунтовувала свої заперечення на позов, за відсутності оригіналу вказаної угоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові № 382/2284/18 від 01 грудня 2021 року.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів вирішується судом.

У зв`язку з ненаданням позивачем оригіналу Додаткової угоди №5 від 17.01.2011 до Кредитного договору №354411/5791/0586-7 від 18.06.2007 такий доказ не може бути взятий судом до уваги, а отже, й слугувати підтвердженням факту того, що ця додаткова угода є невід`ємною частиною Кредитного договору і відповідні положення Кредитного договору застосовуються з врахуванням змін, внесених цією Додатковою угодою, зокрема щодо застосування до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору строку позовної давності тривалістю у 70 років.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 04 січня 2015 року у справі за № 6-1926 цс15.

Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності тривалістю у три роки, як це передбачено ст. 257 ЦК України.

Як вже зазначалося раніше, 18.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №354411/5791/0586-7, відповідно до якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 70000,00 доларів США строком до 17.06.2020 зі сплатою 8,5% річних.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між сторонами було укладено Додаткові угоди, зокрема, Додатковою угодою №354411/5791/0586-7/81-1-0-00/979 від 18.09.2012, сторони погодили змінити валюту виконання за кредитним договором, відсоткову ставку на 19% річних та дату остаточного погашення кредиту - 18.09.2020.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір є строковим, і цей строк обмежується датою 18.09.2020.

Однак, враховуючи те, що позивач звернувшись до позичальника із вимогою про дострокове стягнення заборгованості змінив строк виконання зобов`язання, суд вважає, що з 07.10.2015 позивач втратив право нараховувати відсотки та пеню за кредитним договором.

В постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц зазначено, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. У справі, яка є предметом перегляду, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Встановивши, що банк, пред`явивши 08 лютого 2010 року боржнику і поручителю досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов`язання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання протягом трьох років (до 11 березня 2013 року), проте звернувся до суду за захистом своїх прав у жовтні 2015 року, тобто зі спливом позовної давності.

В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц вказано, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим він був зобов`язаний подати позов до боржника протягом трьох років від дати, коли дізнався про порушення його права, тобто з квітня 2010 року.

Судом встановлено, що пред`явивши у серпні 2015 року до відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту, АТ "Райффайзен Банк Аваль" такими діями змінило визначений у кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання. Однак, звернувшись у грудні 2019 року до суду з цим позовом, банк пропустив позовну давність.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Позивач не був позбавлений можливості звернутися з вказаним позовом в межах строку позовної давності, але станом на дату звернення позивача до суду строк позовної давності є пропущеним, а клопотання про його поновлення не заявлено останнім, як і не вказано поважних причин пропуску такого строку.

Враховуючи, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, умови договору не містять збільшення тривалості такого строку, а представник відповідача просить суд про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд приходить до висновку про застосування позовної давності, у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Про що відповідно зазначено і в роз`ясненнях п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Окрім іншого вирішуючи спір суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, де була висловлена позиція щодо застосування строку позовної давності при розгляді спорів по стягненню кредитної заборгованості. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором необхідно відмовити повністю за спливом строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд не вирішує процесуальні витрати позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-78, 81, 95, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 20 січня 2023 року.

Головуючий О . М . Льон