Дата документу 04.01.2023
Справа № 334/2390/22
Провадження № 2/334/243/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участі секретаря судового засідання Кириленка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 31.07.2013 в сумі 125655,23 гривень станом на 28.12.2021 року.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 60000 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28.12.2021 виникла заборгованість по сплаті кредиту (тілом кредиту) у сумі 125145,03 гривень, заборгованість за пенею 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 510,20 грн.

Ухвалою від 08.07.2022 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомлення (викликом) сторін.

10.08.2022 року на адресу суду поштовою кореспонденцією від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що категорично не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що банк у своїй позовній заяві посилається на умови та правила обслуговування, що розміщені на сайті monobank.ua, які є невід`ємними частинами спірного договору, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір б/н від 31.07.2019 року. Банк в свої позовній заяві не вказав, яку суму було надано відповідачу в кредит, анкета-заява б/н від 31.07.2019 року теж не містить таких даних. Відповідач категорично заперечує отримання від позивача кредиту в сумі 60000,00 грн. та наявності боргу на суму 125655,23 грн., просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за їхньою безпідставністю та недоведеністю (а.с.42-43).

22.08.2021 року на адресу суду від представника АТ «Універсал Банк» Мєшнік К.І. надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що відповідно до п.3 анкети-заяви від 31.07.2019 року, підписанням договору боржник підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримав їх примірники у мобільному додатку. Твердження відповідача, про відсутність підпису боржника, не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит. Банком використовується електронний договір та застосовується електронний підпис. Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем відповідає чинному законодавству. Проведений боржником аналіз сум боргу жодним первинним документом не підтверджений. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку, кредитний ліміт боржника складав 60000,00 грн. Баланс на початок періоду складав 60000,00 грн., баланс на кінець періоду складав - мінус 65655,23 грн. На підтвердження чого позивачем було надано виписку про рух коштів по картці відповідача, довідку про наявність рахунку клієнта ОСОБА_1 , довідку про розмір встановленого кредитного ліміту, форму підтвердження електронного документу, заяви клієнта, таблицю обчислення загальної вартості кредиту. Просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Борисенков В.С. в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшли письмові пояснення, у яких він просить позовну заяву залишити без задоволення.

Інших заяв, клопотань сторонами не заявлялося.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу позовних вимог, а відповідач, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланнямhttps://www.monobank.ua/terms.

31.07.2019 року відповідачем було підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов. Погоджується з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. З зазначеними документами ознайомлений, отримав їх примірник у мобільному додатку, вони зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Підтверджує, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. Дана заява містить підписи представника банку та відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання з приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.

За частиною першою ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до вимог статті 526, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором.

Судом не встановлено наявності доказів, які б свідчили на те, що договір від 31.07.2019 року було визнано недійсним в цілому або частини його умов, у встановленому законом порядку.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання з приводу надання кредиту.

Згідно з наданим банком розрахунком, через невиконання зобов`язань за договором від 31.07.2019 року станом на 28.12.2021 у відповідача виникла заборгованість по сплаті кредиту (тілом кредиту) у сумі 125145,03 гривень, заборгованість за пенею 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 510,20 грн.

Заявляючи у відзиві на позовну заяву про незгоду з розрахунком заборгованості, відповідачем контр розрахунок не надано, клопотань про призначення експертиз на спростування наданого позивачем розрахунку до суду, відповідачем суду не заявлялось.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не надано.

При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по картковому рахунку про рух коштів, яка долучена позивачем до матеріалів справи).

Разом з цим, судом встановлено, що позивачем нараховувалися відповідачу відсотки на підставі Умов і правил обслуговування фізичних осіб. Встановлено також, що з карткового рахунку ОСОБА_1 відбувалось автоматичне списання відсотків (а.с.6-8).

Однак Анкета-заява не містить: ні процентної ставки, ні умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, ні розміру та умов щодо сплати комісійної винагороди Банку, строку дії кредиту.

Сторона позивача вважає, що відповідач в наслідок невиконання зобов`язань за договором повинен сплатити на користь позивача, станом на 28.12.2021 року в загальному розмірі 125145,03 гривень, заборгованість за пенею 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 510,20 грн. В обґрунтування вимог щодо нарахування заборгованості та її складових, представник позивача посилається на Витяг з «Тарифів банку», Витяг з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи», Розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, копію документу, який посвідчує особу відповідача, зазначаючи їх як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач, який, на думку сторони позивача, підписавши Анкету-заяву, підтвердив, що він проінформований про умови кредитування.

Разом з цим, доданий позивачем Витяг з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» не містить та не передбачає підпису позичальника (відповідача по справі), у тому числі і електронного, дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача і його згоду з викладеними у вказаному документів умовами, а також не містять будь-яких даних з яких було б можливо встановити, у тому числі, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем які виникли 31.07.2019 року.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови, що додані до матеріалів позовної заяви, надсилались на мобільний додаток відповідача для ознайомлення та узгодження, а також, що саме така редакція цих умов, діяла на час укладення кредитної угоди.

Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку викладеному в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

А отже є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, в разі відсутності їх погодження з усіма складовими зі сторони позичальника (відповідача по справі).

Нарахування заборгованості, яке прослідковується по розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку в частині відсотків, комісій, здійснювалось банком неправомірно, проте було враховано при визначення заборгованості за тілом кредиту.

Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, що у даному випадку є комісією, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Розрахунок заборгованості не може вважатися підтвердженням існування узгоджених умов між Банком та відповідачем по справі, оскільки не містить, погоджених з відповідачем, Умов, за яких здійснюються нарахування складових вказаних у Розрахунку та підстави такого нарахування, що також стосується і паспорта на ім`я відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зробила висновок, зокрема, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Враховуючи зазначене, є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і тих, що розміщені на офіційному сайті позивача, доступ до яких можливий через мобільний додаток, та за якими, як зазначає сторона позивача, обслуговується кредитний рахунок відповідача, враховуючи відсутність погодження відповідача з усіма складовими, у тому числі, і його електронним підписом.

За відсутності достатності правових підстав вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісії, Банк має право вимоги лише фактично отриманої та не повернутої суму кредиту.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618 св 19, та в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц провадження № 61-22158 св19.

Судом встановлено, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку, відповідач активно користувався карткою для власних потреб: оплати за товар, оплата мобільного зв`язку, придбання продукції у кредит (розстрочку), зняття готівки в банкоматах та переведення коштів на інші рахунки, а також періодичного поповнення картки власними коштами, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично використаної суми кредитних коштів, (а.с.59-64).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Суд зазначає, що поняття «тіло кредиту» є тотожнім поняттю «сума позики». Сума позики це певна сума грошових коштів, які надані позикодавцем позичальнику. Саме на цю суму мають нараховуватись відсотки і саме ця сума підлягає поверненню.

При цьому, матеріалами справи (випискою про рух коштів, довідкою позивача) підтверджується лише факт отримання відповідачем кредиту у розмірі 60 000 гривень.

Будь-яких доказів того, що позивач надав саме 125 655,23 грн., ним не надано.

Доказів на спростування вказаної виписки матеріали справи не містять.

Відповідачем контр розрахунок не надано, клопотань про призначення експертиз на спростування наданого позивачем розрахунку до суду, відповідачем суду не заявлялось.

Будь-яких інших доказів щодо здійснення ОСОБА_1 витрат коштів у розмірі більшому ніж встановлено судом згідно розрахунку, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.ст.78, 79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у доведеному позивачем розмірі. В іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2481 грн.

Оскільки вимоги позивача задоволено частково у розмірі 60 000 грн., з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 184,70 грн.

Керуючись статтями 3, 4, 10 - 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» місцезнаходження: вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04114, заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 31.07.2019 в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір у сумі 1 184,70 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Добрєв М. В.