Справа № 450/650/21 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/398/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Даниліва Є.О. від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Пустомитівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту складеного ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 , 30.07.2014 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року скасувати та направити дану справу для розгляду до іншого суду першої інстанції.

Вважає, що суд неповно дослідив матеріали даної справи, не надав можливості стороні позивача і третім особам з`ясувати обставини складення і посвідчення цієї нотаріальної дії, щодо правдивої фіксації вільного волевиявлення заповідача - особи похилого віку, яка мала фізичні вади, а також відповідність вимогам закону складення і посвідчення даного заповіту. Вказує, що суд відмовив в задоволенні клопотань про призначення судово-психіатричної експертизи та про виклик в судове засідання свідків та інші клопотання.

В судове засідання окрім представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, 203, 218, 1233,1234,1235, 1247,1253, 1257 ЦК України та відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що 30.07.2014 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області Ясінським В.Є. посвідчено заповіт ОСОБА_6 , зареєстровано в реєстрі за № 2-1350. Із змісту зазначеного заповіту, крім іншого, слідує таке: ОСОБА_6 на випадок смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом буду мати право, заповідаю ОСОБА_3 , який народився « ІНФОРМАЦІЯ_1 . На прохання заповідача у відповідності до ст. 1253 Цивільного кодексу України заповіт посвідчений в присутності обраних особисто заповідачем, свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . У зв`язку із хворобою ОСОБА_6 за її дорученням, у присутності нотаріуса та заповідача, текст заповіту підписано ОСОБА_9 . Вказана нотаріальна дія відповідає Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38011947 від 30.07.2014 року. Суд виходив з того, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 30.07.2014 спадкодавець ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Судом встановлено, що ОСОБА_6 за своєю внутрішньою волею реалізувала зазначене вище право на заповіт, протилежного позивачем перед судом не доведено. А заявлені позивачем позовні вимоги по суті ґрунтуються лиш на її бажанні отримати спадщину після смерті ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги спадкування, проте такі вимоги не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Пустомитівська державна нотаріальна контора, у якому просила:

- визнати недійсним заповіт , складений ОСОБА_6 , на ім`я ОСОБА_3 30.07.2014 року Державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області.

Позов обґрунтовувала тим, 13.07.2014 року ОСОБА_6 склала заповіт посвідчений Ясінським В.Є. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 2-1350. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , яка була мамою позивача. Вказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки: волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як зазначено у заповіті від 13.07.2014 року, заповіт на прохання ОСОБА_6 записано з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера) нотаріусом, ним прочитано вголос і у зв`язку з хворобою за її дорученням у її присутності підписано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчений в присутності обраних нею, заповідачем, особисто свідками: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований: АДРЕСА_3 . З інформаційної довідки № 60877076 від 10.07.2020 року вбачається, що о 10 год. 51 хв., приватним нотаріусом Шаварою О.Р. у Спадковому реєстрі скасовано запис 4023369, а саме заповіт від 25.09.1990 року. Із змісту цього ж витягу випливає, що скасування заповіту здійснено за заявою 51470028. Як зазначено вище, скасування заповіту проводиться заповідачем особисто. Отже, якщо скасування цього заповіту проведено відповідно до вимог норм Цивільного кодексу України, зазначених вище, то таке скасування можливе лише за особистою заявою ОСОБА_6 . Це означає, що ОСОБА_6 22.07.2011 року подала до нотаріуса ОСОБА_5 особисту заяву про скасування попереднього заповіту. Така заява, відповідно до відомостей, викладених у інформаційній довідці № 60877076 , складена на бланку ВРІ 961156 та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_5 за № 1-754. 30.07.2014 року державним нотаріусом Ясінським В.Є. посвідчується заповіт ОСОБА_6 , який реєструється в реєстрі нотаріальних дій за № 2-1530. Текст заповіту записується на бланку ВТТ 287603. Жодні сумніви у дійсності заповіту від 30.07.2014 року не виникли б, коли цей заповіт був підписаний ОСОБА_6 власноручно. Якщо вона 22.07.2011 року подала особисту заяву про скасування заповіту від 25.09.1990 року, то чому вона не підписала особисто новий заповіт. Як слідує із змісту заповіту від 30.07.2014 року, «у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 має вади зору (незряча)» замість неї заповіт підписується ОСОБА_9 у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Позивач вважає, що вказаний заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, і є недійсним. Наведені вище обставини вказують на те, що заповіт від імені ОСОБА_6 від 30.07.2014 року, який підписаний ОСОБА_9 в присутності свідків, не відповідав вільному волевиявленню заповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 30.07.2014 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області Ясінським В.Є. посвідчено заповіт ОСОБА_6 , зареєстровано в реєстрі за № 2-1350.

Згідно вказаного заповіту ОСОБА_6 на випадок смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом буду мати право, заповідаю ОСОБА_3 , який народився « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На прохання заповідача у відповідності до ст. 1253 Цивільного кодексу України заповіт посвідчений в присутності обраних особисто заповідачем, свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 має вади зору (незряча), не може підписати заповіт власносручно, на її особисте прохання та в її присутності, текст заповіту підписано ОСОБА_9 .

Вказана нотаріальна дія відповідає Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса.

Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38011947 від 30.07.2014 року.

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як на підставу позову позивачка, крім іншого, покликається на відсутність волевиявлення заповідача, а саме оспорюваний заповіт не відповідає волі заповідача, недотримання ч. 3 ст. 203 ЦК України. Крім цього позивачка посилається на те, що вказаний заповіт заповідачем не підписаний, та те, що заповідач не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними у зв`язку з хворобою.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу, оскільки згідно п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи .

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише непряме значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.02.2022 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено, оскільки представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Кравчина В.І. не наведено ґрунтовних підстав для призначення даного виду експертизи, відсутнє посилання на обсяг доказів, які мають бути надані експерту для дослідження психічного стану особи, відносно якої проводиться експертиза, які не були предметом дослідження під час розгляду судової справи, відсутні документи, в яких зафіксовано вихідні дані, необхідні для вирішення поставлених перед експертом питань, що є окремим предметом доказування в межах розгляду даної справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки, під час з`ясування судом позиції сторони щодо призначення судово-психіатричної експертизи, заявив про те, що у його довірительки немає коштів на оплату експертизи, тому він не заявляє відповідного клопотання в суді апеляційної інстанції. Самостійно провести експертизу без ухвали суду позивачка не змогла у зв`язку з відсутністю коштів, оскільки представником було з`ясовано вартість проведення такої експертизи, яка для позивачки є значною.

Враховуючи вказане суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості призначити експертизу, про призначення якої просила позивака у суді першої інстанції.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, № 296/5 від 22.02.2012 року зазначено, що в окремих випадках коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу (глава 1 п. 2). Також даним порядком передбачено, що у разі, якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями (глава 1 п. 3).

Відповідно до розділу II глави 3 Порядку на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

Ст. 1253 ЦК України, вказує, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при складанні оспорюваного заповіту самої визначеної законом процедури не порушено.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Крім цього, судом правильно встановлено, що позивачкою не надано суду доказів, які б свідчили про наявність певної волі заповідача, яка б суперечила волі зазначеній у заповіті.

Також, судом правильно вказано, що запис у Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса про замовника послуг нотаріуса не може свідчити про відсутність волі заповідача на оскаржуваний заповіт із саме таким його змістом, який судом зазначено вище.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено та позивачкою та її представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 30.07.2014 спадкодавець ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Також, судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Зважаючи на вказане, судом правильно встановлено, що ОСОБА_6 за своєю внутрішньою волею реалізувала зазначене вище право на заповіт, протилежного позивачкою не доведено, а заявлені позивачем позовні вимоги по суті ґрунтуються лиш на її бажанні отримати спадщину після смерті ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги спадкування, проте такі вимоги не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра