Справа № 548/2388/23
Провадження № 2/548/589/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Манжос Т.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що вона, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що доводиться копією посвідки про її народження № НОМЕР_1 та копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

Мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Березняки Хорольського району Полтавської області, що підтверджується актовим записом про її смерть №12 від 29.03.1999 року по Березняківській сільській раді Хорольського району Полтавської області.Мати позивача мала рідну сестру ОСОБА_4 , яка була одружена з ОСОБА_5 , що підтверджується актовим записом про їх одруження №8 від 25.04.1977 року по Березняківській сільській раді Хорольського району Полтавської області.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Березняки Хорольського району Полтавської області, що підтверджується актовим записом про його смерть №22 від 23.10.1998 року по Березняківській сільській раді Хорольського району Полтавської області.

Згідно довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 08.02.2022 року № 15-12/165 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований і проживав у с. Березняки Хорольського району Полтавської області. Разом з ним проживала його дружина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрилась спадщина на його спадкове майно та майнові права, зокрема: право на земельну частку (пай) по КСП ім. 1-го Травня на території колишньої Березняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, що належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5.

Із довідки відділу № 3 управління надання адміністративних послуг слідує, що станом на 01.01.2013 року ОСОБА_5 дійсно належав сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5, зареєстрований в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Хорольською районною державною адміністрацією по КСП ім. 1-го Травня на території Хорольської міської ради (колишньої Березняківської сільської ради) за № 323»; Кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно.

По КСП ім. 1-го Травня на території колишньої Березняківської сільської ради проведено уточнення розміру і вартості земельної частки (паю) згідно схеми організації території земельних часток (паїв) в межах розпайованих земель КСП та затверджено розпорядженням Хорольської РДА № 92 від 23.03.2005 року, згідно якого розмір земельної частки паю становить - 2, 94 га, уточнена вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2022 року з урахуванням коефіцієнта індексації - 4,7964, та коефіцієнту -1.756 на ріллю (Постанова КМУ № 1185 від 31.10.2011 року) становить - 105 488, 58 грн.

16.10.2023 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, протягом строку, встановленого судом, подали до суду відзив на позовну заяву, в якому просять розглянути справу у відсутність їх представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З повідомлення Хорольської державної нотаріальної контори від 24.02.2022 року № 216/01-16 слідує, що спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , останнім місцем проживання якого було с. Березняки Хорольського району Полтавської області, не відкривалась, оскільки по книжковому обліку спадкових справ, відкритих у Хорольській державній нотаріальній конторі інформація про відкриття спадкової справи до майна ОСОБА_5 відсутня.

Спадщина після ОСОБА_5 відкрилась, коли діяли норми ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 року).

Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи роз`яснення, викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якими визначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР, до правовідносин, пов`язаних із спадкуванням майна та майнових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 року).

Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 , який прийняв його спадщину у відповідності до вищевказаних норм права, є його дружина ОСОБА_4 оскільки остання проживала з ним на момент його смерті.

Так, згідно зі ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно доположень ст. 549Цивільного кодексу Української РСР визнається дві умови, які свідчать, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття (п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.1995 року).

У п. 3.3 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 року зазначається, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини,слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом майють прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

З огляду на те, що дружина спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_4 проживала разом з ним безпосередньо перед його смертю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 08.02.2022 року № 15-12/165, тобто у передбачений законом 6-місячний термін відповідно до вимог ст.ст. 548-549 ЦК України (в редакції 18.07.1963 року, який діяв на час відкриття спадщини) фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його спадкоємець першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР) - дружина ОСОБА_4 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР), оскільки вчинила фактичні дії, направлені на прийняття спадщини.

Тітка позивача по лінії матері ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Березняки Хорольського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_3 .

З довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за вих. № 15.03-12/340 від 11.10.2023 року слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована і проживала одна в с. Березняки Хорольського району Полтавської області.

За життя ОСОБА_4 юридично не оформила спадщину свого чоловіка ОСОБА_5 , тобто не отримала свідоцтво про право на його спадщину. Однак, вчинення фактичних дій ОСОБА_4 , направлених на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у 6-місячний строк після його смерті, свідчить про прийняття спадщини з моменту її відкриття (ст.548 ЦК УРСР визначає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла конкретно визначене майно по частці кожному двом спадкоємцям - позивачу - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

З повідомлення Хорольської ДНК від 24.02.2022 року за вих. № 216/01-16 «Про необхіднійсть встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що при перевірці по книжковому обліку спадкових справ Хорольської ДНК встановлено, що спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 була відкрита 02.11.1999 року за № 306 на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої ОСОБА_8 та за № 319 у листопаді 1999 року на підставі заяви ОСОБА_8 про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно книжкових форм обліку спадкових справ Хорольської ДНК вбачається, що по даній спадковій справі у січні 2002 року також видавалось свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 .

Один із спадкоємців за заповітом - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується актовим записом про її смерть № 5874 від 19.04.2007 року по Орджонікідзівському відділу ДРАЦС у м. Харків.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68454887 від 09.02.2022 року спадкова справа до майна ОСОБА_8 не відкривалась.

Однак, інша частина належного померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 майна та майнових прав, зокрема: право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. 1-го Травня в розмірі 2,94 га на території колишньої Березняківської сільської ради, яку вона прийняла як спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , яке належало йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії серії НОМЕР_5, залишилось не заповіданим та не прийнятим спадкоємцями.

З повідомлення Хорольської державної нотаріальної контори від 24.02.2022 року за вих. № 216/01-16 слідує, що спадщина після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилась, коли діяв ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року, нормами якого передбачалось тільки дві черги спадкоємців за законом: перша черга - ст. 529 (до неї відносились діти спадкодавця, другий з подружжя спадкодавця, батьки спадкодавця, а також онуки та правнуки спадкодавця у тому випадку, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, який би був спадкоємцем), та друга черга - ст. 530 (до неї відносились брати та сестри спадкодавця, дід та баба спадкодавця як з боку матері, так і з боку батька). ЦК УРСР було також передбачено спадкування утриманцями (ст. 531).

Звернувшись до нотаріальної контори позивачу роз`яснено, що вона матиме можливість спадкувати за законом як спадкоємець 2 черги за законом за правом представлення у відповідності до ЦК України 2003 року, у разі, якщо суд визнає за можливе застосувати до позивача перехідні положення ЦК України, оскільки спадщина ОСОБА_4 у вигляді права на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. 1-го Травня в розмірі 2,94 га на території колишньої Березняківської сільської ради, яку вона прийняла як спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , яке належало йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5, залишилось не прийнятим ніким із спадкоємців та визнає факт родинних відносин, зокрема, що мати позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 доводилась рідною сестрою ОСОБА_4 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 , та спадкодавцем ОСОБА_4 , підтверджується наступними доказами:актовим записом про смерть ОСОБА_2 № 12 від 29.03.1999 року, реєстрація смерті проведена по Березняківській сільській раді Хорольського району Полтавської області; актовим записом про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 № 8 від 25.04.1977 року по Березняківській сільській раді Хорольського району Полтавської області; свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 ;посвідкою про народження ОСОБА_10 № НОМЕР_1 ;свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 ; письмовими поясненнями свідків : ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають в селі Березняки Лубенського району Полтавської області.

Норми права, застосовані судом.

Згідно з ч. 3ст. 13 ЦПК Україниучасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі до ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус встановлює склад спадкового майна, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У зв`язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно я вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишнi члени колективних сiльськогосподарських пiдприємств, сiльськогосподарських кооперативiв, сiльськогосподарських акцiонерних товариств, у тому числi створених на базi радгоспiв та iнших державних сiльськогосподарських пiдприємств, а також пенсiонери з їх числа, якi отримали сертифiкати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвiдчує право на земельну частку (пай), є сертифiкат на право на земельну частку (пай), виданий районною (мiською) державною адмiнiстрацiєю.

Документами, що посвiдчують право на земельну частку (пай), також є: свiдоцтво про право на спадщину; посвiдченi у встановленому законом порядку договори купiвлi-продажу, дарування, мiни, до яких додається сертифiкат на право на земельну частку (пай); рiшення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ст.2 вказаного Закону ).

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи роз`яснення, викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якими визначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР, до правовідносин, пов`язаних із спадкуванням майна та майнових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 року).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( , адреса знаходження: м. Хорол, вул. 1 Травня, буд. 4, Лубенського району Полтавської області) про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , є рідною сестрою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. 1-го Травня в розмірі 2,94 га на території колишньої Березняківської сільської ради, яку вона прийняла як спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , яке належало останньому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13.11.2023 року.

Суддя : О.В. Коновод