Ухвала

9 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 569/21863/21

провадження № 61-10274ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лук'янова Марія Леонідівна, на постанову Рівненського апеляційного суду

від 30 травня 2023 року у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський Андрій Іванович, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання недійсним договору про припинення права на аліменти та припинення права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

5 липня 2023 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лук'янова М. Л., на постанову Рівненського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, повний текст якої складено 1 червня 2023 року.

У зв`язку з відставкою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Хопти С. Ф., на підставі службової записки Секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д. призначено повторний автоматизований розподіл касаційного провадження № 61-10274ск23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2023 року справу за касаційним провадженням № 61-10274ск23 передано судді-доповідачу Карпенко С. О.

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Рівненського апеляційного суду

від 30 травня 2023 року; касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Заявнику необхідно було подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, зазначивши у ній обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України; докази доплати судового збору.

Копія ухвали Верховного Суду від 18 серпня 2023 року направлялася рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень на адреси, зазначені ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лук'янова М. Л., у касаційній скарзі.

Копію ухвали суду від 18 серпня 2023 року адвокат Лук'янова М. Л. отримала 18 вересня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Частиною сьомою статті 272 ЦПК України визначено, що, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Тлумачення змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху представникові учасника справи вважається врученням ухвали і цій особі.

2 жовтня 2023 року до касаційного суду надійшли касаційна скарга та її копії; докази доплати судового збору у розмірі 1 816 грн, направлені заявником 28 вересня 2023 року.

Касаційна скарга, яка надійшла до касаційного суду 2 жовтня 2023 року на виконання вимог ухвали від 18 серпня 2023 року, не відповідає вимогам

пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень

пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Підставою касаційного оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 30 травня 2023 року заявник вказує відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 208 ЦПК України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 431 ЦПК України та частиною другою статті 445 ЦПК України(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.

Крім того, касаційний суд зауважує, що правовідносини, які винили

у справі № 569/21863/21, не регулюються статтею 208 ЦПК України, частиною третьою статті 431 ЦПК України та частиною другою статті 445 ЦПК України.

Предметом позову ОСОБА_2 є визнання недійсним договору про припинення права на аліменти № 5021, посвідченого 24 грудня 2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А. І., та припинення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 і на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Перегляд оскаржуваного заявником судового рішення не є необхідним для забезпечення розвитку права та становлення єдиної правозастосовчої практики.

Інших підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених статтею 389 ЦПК України, касаційна скарга, яка надійшла до касаційного суду 2 жовтня 2023 року, не містить.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у ній обґрунтованих підстав касаційного оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Оскільки заявником недоліки касаційної скарги усунено не у повному обсязі, вказане свідчить про невиконання нею вимог ухвали, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лук'янова Марія Леонідівна, на постанову Рівненського апеляційного суду

від 30 травня 2023 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко