Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2959/23

Номер провадження: 2/511/723/23

25 жовтня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Возняк Г.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Роздільна Одеської області цивільну справу

позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

до відповідача: Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, юридична адреса розташовування: вул. Дружби, буд. 27, с.Степанівка, Роздільнянський район, Одеська область;

про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою до Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, відповідно до якого просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право на земельну частку (пай) розміром 5.4 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Степанівської сільської ради (колишньої Гаївської сільської ради) Роздільнянського району Одеської області.

Дана заява мотивована тим, що він є рідним сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, до якого входило право на земельну частку (пай). Спадкодавець заповіт не залишала. Він є єдиним спадкоємцем після смерті матері і спадщину в установленому законом порядку прийняв, подавши відповідно заяву до нотаріальної контори.

Постановою від 13.12.2018 року, державним нотаріусом Ворсуляк А.М. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, так як серед поданих ним нотаріусу документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0171640 від 14.02.1997 року (а.с. 9).

Тому просив суд, дослідивши надані ним у справі докази належності його матері земельної частки (паю), рішенням суду визнати за ним право власності по праву спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 5,4 умовно кадастрових гектара, яка розташована на території Степанівської сільської ради (бувша - Гаївська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області, яка належала його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі сертифікату серії ОД № 0171640 від 14.02.1997 року.

18.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Степанівської сільської ради Одеської області, в якому відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення позову (а.с. 26).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с.20)

Позиції сторін в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутність (а.с. 90).

Відповідач Степанівська сільська рада Одеської області про час та місце слухання по справі були сповіщені належним чином, надали суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнали повністю та просили слухати справу у їх відсутність(а.с.26).

В порядку ч .2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Також, згідно ч.4 ст.206 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання.

Судом по справі встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02.09.1997 року Гаївською сільською радою народних депутатів Роздільнянського району на підставі актового запису №8.(а.с.12).

Згідно копії наданого суду сертифіката ОСОБА_2 при житті належало право на земельну частку (пай) розміром 5,4 умовно кадастрових гектара, яка розташована на території Степанівської сільської ради (бувша - Гаївська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області на підставі сертифікату серії ОД № 0171640 від 14.02.1997 року (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить зазначена земельна частка (пай).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією його свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 25.07.1975 року міськзагсом м.Жанатас (Казахстан) на підставі актового запису №596. (а.с.7)

30.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі його заяви заведено спадкову справу №211/2018 після смерті ОСОБА_2 , матеріали якої витребувано судом.

Також із матеріалів спадкової справи судом встановлено, що інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися, заповіт відсутній.

Постановою від 13.12.2018 року, державний нотаріус Ворсуляк А.М. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через те що, серед поданих документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0171640 від 14.02.1997 року (а.с. 9).

Факт належності померлій ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) позивач підтверджує наступними письмовими доказами:

- ксерокопією сертифіката на право на земельну частку (пай) ОД № 0171640 від 14.02.1997 року, згідно якого ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 5,4 умовно кадастрових гектара, яка розташована на території Степанівської сільської ради (бувша - Гаївська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області (а.с. 8);

- довідкою відділу у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокдастру в Одеській області, згідно якої в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Гаївське», КСП «Чкалова» за громадянкою ОСОБА_2 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0171640 від 14.02.1997 року, яка розташована на території Степанівської сільської ради (бувша - Гаївська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області (а.с.10).

- витягом із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Гаївське» КСП «Чкалова» (справа-01-21) (а.с.13-14).

Матеріалами справи підтверджується те, що позивач ОСОБА_1 дійсно до дня смерті матері ОСОБА_2 постійно проживав разом з нею та був зареєстрований за однією адресою м в одному будинку, померла ОСОБА_2 заповіту не залишила.

Відтак, у позивача відсутній оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0171550 від 14.02.1997 року і позивач просить судовим рішенням підтвердити наявність спадкового о майна після смерті ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на вищевказане право.

Нормативно-правове обгрунтування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу, які діяли на момент смерті вищевказаної особи, тобто ЦК в редакції від 1963 року.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття.

За змістом розділу VII ЦК УРСР прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст.550 ЦК , якщо спадкоємець в установлений ст.549 ЦК строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно.

Статтею 526 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 554 ЦК України в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Діючим цивільним кодексом встановлено аналогічного змісту вимоги закону.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.3.1 листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України)

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб?єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п.4.15 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Водночас п. 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. При цьому сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Висновки суду.

Вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що під час судового розгляду підтверджено факт належності права на земельну частку(пай) за померлою ОСОБА_2 і це право успадковується після її смерті.

У зв`язку із втратою сертифікату на право на земельну частку (пай) позивач позбавлений права реалізувати своє право на отримання спадщини після смерті матері, а згідно пункту 3 частини другої статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай), відтак її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду , висловленим в постанові від 10.04.2019 року у справі № 710/1227/17.

На час розгляду справи в суді право власності на землю ніким не оспорюється. Оскільки єдиним спадкоємцем померлої є його син ОСОБА_1 , то право на зазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 належить визнати за позивачем.

Судові витрати позивачами сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі.

На підставі ст. 81, 89, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності по праву спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 5,4 умовно кадастрових гектара, яка розташована на території Степанівської сільської ради (бувша - Гаївська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області, яка належала його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі сертифікату серії ОД № 0171640 від 14.02.1997 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Іванова