Справа № 694/364/22
Номер провадження № 2/699/10/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокії Юріївни з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5561 від 03.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокією Юріївною про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Позиція позивача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.03.2008 між позивачем та ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» (далі - Відповідач 1) укладено кредитний договір № 0 (далі - Кредитний договір).

04.02.2022 позивач дізналась, що 20.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64221549 щодо стягнення з позивача заборгованості в розмірі 186710,31 грн на підставі виконавчого напису №5561 від 03.12.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокією Юріївною (далі - Відповідач 2).

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження №64221549, позивач вважає, що виконавчий напис №5561 від 03.12.2020 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що має наслідком неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на заборгованість за Кредитним договором.

Посилається на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено Відповідачем 2 на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), який визнано незаконним та скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14.

Також звертає увагу суду на те що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, зазначений у виконавчому написі, зроблено Відповідачем 1 одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Також вважає, що Відповідачем 1 пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Так, у виконавчому написі №5561 від 03.12.2020 зазначається про стягнення заборгованості за період з 20.04.2012 року по 01.12.2020 року, проте кредитор пропустив трирічний термін для звернення, відповідно до пункту 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, тому позивач і звернулася до суду з даним позовом.

Позиція відповідача.

Відповідач ТОВ «Вердикт Фінанс» подав відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що не відповідає нормам закону твердження позивача стосовно того, що нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на оригіналі кредитного договору, оскільки такий договір не був нотаріально посвідчений. При цьому відповідач посилається на частину 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, зокрема - кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Зазначає, що для одержання виконавчого напису відповідачем були подані нотаріусу всі необхідні документи, які передбачені Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліком документів, в тому числі і ті, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Позивач не надає суду будь-яких доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання нею своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо позивач вважає, що нею сплачені кошти в іншій сумі, або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку. Однак,| позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому жодним чином не спростовує його іншими доказами.

Вважає, що жодних обґрунтованих доводів стосовно безпідставності документу, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, боржником суду наведено не було, так само не було надано доказів спростування заборгованості за кредитним договором, стягнення якої відбувалося за вчиненим нотаріусом виконавчим написом. Тому твердження про те, що стягувачем неправомірно здійснено дії щодо вчинення виконавчого |напису нотаріуса, є безпідставними.

Також, звертає увагу суду на те, що позивачем невірно визначений правовий статус приватного нотаріуса, якого позивач зазначив у справі відповідачем, так як відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача.

З вказаних підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.07.2022 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 31.08.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.03.2022 року підготовче засідання у справі відкладено в зв`язку із введенням воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 01.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Передерій В.Г. не з`явилися, направивши до суду клопотання про розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» будучи належним чином повідомленим про слухання справи (а.с.124) в судове засідання 23.01.2023 свого представника не направило без пояснення причини неявки.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко Є.Ю. надіслала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, - приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., будучи належним чином повідомленим про слухання справи (а.с.119) в судове засідання 23.01.2023 не з`явився без пояснення причини неявки.

У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України.

Судом були досліджені наступні письмові докази:

-копія заяви про примусове виконання рішення стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» приватному виконавцю Плесюку О.С. від 05.01.2021, згідно якої ТОВ «Вердикт Капітал» просить відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю. за №5561 від 03.12.2020 про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 186710.31 грн (а.с.8);

-копія виконавчого напису, вчиненого 03.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. за №5561, згідно якого на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка є боржником за Кредитним договором 0 від 28.03.2008, укладеним з ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/12 від 20.04.2012 є ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/12-КВ від 20.04.2012 є ТОВ «Вердикт Фінанс», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/12 від 20.04.2012 14-07/2020/1 від 14.07.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал». Строк платежу за Кредитним договором №0 від 28.03.2008 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.04.2012 по 01.12.2020. Сума заборгованості складає 185710.31 грн, в тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 97946.90 грн, сума заборгованості за відсотками та комісіями складає 87763.41 грн (а.с.9);

-копія постанови про відкриття виконавчого провадження №64221549, винесеної 20.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. на підставі виконавчого напису №5561 від 03.12.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю. (а.с. 10-12);

-копія договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі Банк) та ОСОБА_1 (далі Позичальник), згідно якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в національній валюті, гривня України, в сумі 102375,00 грн, а Позичальник зобов`язався використовувати і повернути не пізніше 28.03.2013 року Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі (а.с.131-137).

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки право позивача є порушеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку.

Судом встановлено, що 28.03.2008 року між публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0. Вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався.

Між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги 05/12 від 20.04.2012, згідно якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором 0 від 28.03.2008, що вбачається з виконавчого напису, проте суду не було надано вказаного договору.

Між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги 05/12-КВ від 20.04.2012, згідно якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором 0 від 28.03.2008, що вбачається з виконавчого напису, проте суду не було надано вказаного договору.

Між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги 14-07/2020/1 від 14.07.2020, згідно якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором 0 від 28.03.2008, що вбачається з виконавчого напису, проте суду не було надано вказаного договору.

03.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис №5561 про звернення стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 за період з 20.04.2012 по 01.12.2020 в загальній сумі 185 710,31 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 97 946,90 грн, сума заборгованості за відсотками та комісіями - 87 763,41 грн.

Виконавче провадження № 64221549 з виконання виконавчого напису №5561 від 03.12.2020 перебуває у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С.

Таким чином судом установлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності вчинення 03.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 5561 про стягнення з позивача грошових коштів на підставі кредитного договору №0 від 28.03.2008 року.

Вирішуючи вказаний спір по суті суд застосовує наступні норми законодавства.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вказані положення закону кореспондуються з вимогами пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а лише їх конкретизує.

З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Із моменту прийняття постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку).

10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку).

Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" виключено на підставі Постанови КМ № 480 від 19.04.2022.

Разом з тим постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, вищевказана постанова КМУ № 662, якою було доповнено постанову КМУ від 29.06.1999 № 1172, визнано незаконною та нечинною ще з 01.11.2017.

Отже, на день вчинення оспорюваного виконавчого напису 03.12.2020 існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами.

Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зазначив, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та досліджені у справі докази та обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 03 грудня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем договір про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Також суд погоджується з позицією позивача щодо пропущення відповідачем 1 строку, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Відповідно до пункту 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Судом встановлено, що за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 позивач зобов`язалася повернути кредитні кошти Банку не пізніше 28.03.2013 року. Тобто у Банку право вимоги до позивача про повернення кредиту виникло 29.03.2013 року, відповідно виконавчий напис за цим кредитним договором міг бути вчинений до 29.03.2016 року, а він вчинений 03.12.2020 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, а саме, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого договору та з дня виникнення права вимоги за цим договором минуло більше трьох років, суд приходить до висновку про задоволення позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повністю.

Щодо позиції позивача про спірність заборгованості, то суд зауважує, що позивач, оспорюючи неправомірність вимог стягувача в частині розміру заборгованості, на підтвердження своїх доводів не надав суду жодних доказів, не заявляв клопотання про їх витребування, що позбавляє суд можливості установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Як уже зазначалося, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові № 6-887цс 17 від 05 липня 2017 року, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

В частині вирішення заявленого позову до приватного нотаріуса, суд виходить із наступного.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 14 серпня 2019 року № 519/77/18.

Тому суд відмовляє в позові до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокії Юріївни, тому що вона є неналежним відповідачем у даній справі.

Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн, який був сплачений позивачем при подачі даного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 263-265ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокії Юріївни з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5561 від 03.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 185710.31 грн за кредитним договором №0 від 28.03.2008.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокії Юріївни відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992.40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , адреса місцезнаходження -04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б.

Відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, адреса місцезнаходження - 01032, м.Київ, бул. Т.Шевченка, 38, прим. 147, кім. 5,7.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Вердикт Капітал»: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, адреса місцезнаходження - 18000, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Небесної Сотні, будинок 31.

Суддя Свитка С.Л.