Справа № 167/794/22
Номер провадження 2/167/37/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Сіліча І. І.,

секретаря судових засідань Матвійчук Л. О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Свій позов мотивує тим, що з відповідачем проживала у незареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Зазначає, що в листопаді 2022 року відповідач залишив її з дитиною та пішов жити до своїх батьків. Після чого участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання добровільно не надає. Відповідач працює не офіційно, всі зароблені кошти витрачає на власні потреби. На даний час позивач навчається у Волинському національному університеті імені Лесі Українки, на вільному відвідуванні, стипендії не отримує. Вказує, що оскільки здійснює догляд за дитиною, не має змоги працювати та повністю утримувати сина. Інших додаткових джерел доходів у неї немає. Ураховуючи вищенаведене, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04 січня 2023 року відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що повозні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнає частково. Згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень. Свої твердження мотивує тим, що на утриманні має ще троє неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яких, згідно рішення Локачинського районного суду Волинської області 05 січня 2021 року, сплачує аліменти в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину. На даний час офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід. Крім того, змушений надавати допомогу своїм батькам, які є пенсійного віку. Батько ОСОБА_9 являється інвалідом другої групи, тому не має спроможності сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання позивачки не визнає, так як не має матеріальної можливості для надання такої допомоги. Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги визнає частково, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень, в решті позовних вимог просить відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заперечення на позовну заяву, викладені у відзиві, підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини визав частково. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Судом встановлено, що сторони проживали у незареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20 жовтня 2020 року виконавчим комітетом Доросинівської сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Позивач ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №199 від 06 грудня 2022 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач не працює, навчається у Волинському національному університеті імені Лесі Українки.

Як слідує зі змісту позовної заяви між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відтак, обрання способу стягнення аліментів є виключним правом позивача та не залежить від волі відповідача у такій категорії справ.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, сплачує аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, що стверджується рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 05 січня 2021 року.

Суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище сторін, оскільки ні позивач, ні відповідач документально не підтвердили види та розміри своїх доходів.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін і неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, наявність у відповідача інших дітей та те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з цим, суд ураховує, що Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить: з 1 грудня - 2272 грн.

Разом з цим, суд ураховує, що Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить: з 1 грудня - 2272 грн.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виконання передбачених ст. 150 СК Україниобов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а ч. 2 ст. 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості, що включає: моральне, розумове й фізичне виховання.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Аналіз наведених норм права та рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, суд керуючись інтересами дитини, яка має право на необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання, що буде забезпечувати її нормальний розвиток та враховуючи те, що обоє батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дитини, вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З даною позовною заявою позивач ОСОБА_1 звернулася 13 грудня 2022 року, отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання, суд виходить з такого.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

При цьому у частині четвертій цієї ж статті визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Із аналізу даної норми встановлено, що стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина здійснюється виключно у випадку, якщо чоловік має змогу надавати таку матеріальну допомогу.

На обґрунтування доводів про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, відповідач покликався на ту обставину, що він на даний час не працевлаштований, сплачує аліменти ще на уторимання трьох малолітніх дітей, не отримує офіційних доходів.

При цьому, позивачем не представлено суду жодних належних та допустимих доказів, котрі підтверджували б, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає малолітній син та спростовували б доводи відповідача про неможливість надання такої допомоги.

Таким чином, суд доходить висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за позовну вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідач слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 грудня 2022 року.

В решті позовних вимог відмовти.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто два) грн 40 коп судового збору.

Рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 31 січня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Марчук Микола Степанович, адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя І. І. Сіліч