Справа № 643/1884/23
Провадження № 2/643/765/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2023 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Осадчого О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ткачова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Феденко Марина Володимирівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

13 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус ХМНО Харківської області Феденко М.В. про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

З урахуванням заяви від 12 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у наступному:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 28,6 кв.м., загальною площею 46,9 кв.м., корисною площею 46,1 кв.м., та на частину нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4 в нежитловій будівлі літ «Б-1», загальною площею 55,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , після чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_3 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2000 року. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке належала останньому на праві власності. За життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не залишив.

Також зазначила, що у період з 2017 року по день смерті вона проживала разом з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_4 . Вони вели спільне господарство, піклувались один про одного. Позивач взяла на себе всі витрати по похованню чоловіка ОСОБА_3 , прийняла спадщину, фактично вступила в керування і володіння спадковим майном, здійснює за ним догляд, сплачує комунальні платежі, користується і володіє всіма особистими речами померлого. Їх син ОСОБА_2 у зазначений період проживав окремо, за місцем своєї реєстрації, заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 не подавав. Інших спадкоємців немає.

13.02.2023 вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Феденко М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після чоловіка ОСОБА_3 . Однак, постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Феденко М.В. від 15.02.2023 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно внаслідок реєстрації місця проживання зі спадкодавцем за різними адресами та пропуску звернення з заявою про прийняття спадщини.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Встановлено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень.

Відповідачем Харківською міською радою до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. Зазначено, що належні, допустимі та достатні письмові докази на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини позивачем не надано, належність спадкодавцю на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2 не підтверджена.

Третя особа ОСОБА_3 подав суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що є сином позивача ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 . На час смерті ОСОБА_3 03.02.2022 батьки перебували у зареєстрованому шлюбі та постійно разом, однією сім`єю, проживали у квартирі АДРЕСА_2 , право власності на яку належало батьку ОСОБА_3 у зв`язку з отриманням її у спадщину від бабці. Підтвердив, що позивач постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 з 2017 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 . Також зазначив,, що заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 нотаріусу не подавав, інші спадкоємці відсутні.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , справу ухвалено розглядати з урахуванням уточнених позовних вимог, встановлено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень. Витребувано з КНП «Міська клінічна лікарня № 8» ХМР (61176, м. Харків, Салтівське шосе, 266-Г) належним чином завірену копію медичної карти стаціонарного хворого (історії хвороби) ОСОБА_3 , витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Феденко М. В. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 70592843, номер у нотаріуса 3672023, щодо спадкування майна померлого ОСОБА_3 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового засідання, задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко О.В. про приєднання до матеріалів справи доказів та задоволена заява про виклик та допит свідків.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились. У матеріалах справи міститься заява представника позивача - адвоката Бондаренко О.В. у якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі та участі позивача.

Відповідач Харківська міська рада, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Третя особа - ОСОБА_3 про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Феденко М.В. про дату та час судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності. Рішення у справі просила прийняти на розсуд суду.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 08.02.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 2546 від 08.02.2022.

На час смерті ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №df584afd7-ebd8-41d0-8a53-4fb7bcda0d7d від 13.02.2023.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.07.2023 квартира АДРЕСА_2 та 1/2 частини нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4 в нежитловій будівлі літ «Б-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 належать на праві приватної власності належать померлому ОСОБА_3 .

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 04.07.2001 державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Парфенковою І.В., р. 1-559.

Відповідно до технічного паспорту квартира АДРЕСА_2 складається з двох кімнат, житловою площею 28,6 кв.м., загальною площею 46,9 кв.м., корисною площею 46,1 кв.м.

Право власності на та частини нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4 в нежитловій будівлі літ «Б-1», загальною площею 55,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , набуто ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.10.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мирошніченко Т.П., р. 2530.

Відповідно до технічного паспорта на громадський будинок нежитлові приміщення №1, 2, 3, 4 в нежитловій будівлі літ «Б-1» по АДРЕСА_3 загальною площею 55,8 кв.м.

На час смерті спадкодавець ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 09.06.2000 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Харкова, актовий запис №487 від 09.06.2000.

З матеріалів спадкової справи, які були витребувані ухвалою суду, вбачається, що 02.05.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Феденко М.В. на підставі заяви ОСОБА_1 зареєстровано спадкову справу №70592843 (номер у нотаріуса 36/2023) після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 02.05.2023.

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру станом на 02.05.2023 у реєстрі відсутні відомості щодо відкриття спадкових справ та видачу на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, заповіти (спадкові договори) відсутні.

Згідно із свідоцтвом про право власності, виданим 02.05.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Феденко М.В., позивач ОСОБА_1 є тим із подружжя, який пережив чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільне сумісне майно подружжя складається з частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення №1, 2, 3, 4 в нежитловій будівлі літ «Б-1», загальною площею 55,8 кв.м. в будинку АДРЕСА_3 , частка в якому позивача ОСОБА_1 складає частину. Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 02.05.2023 року.

З постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Феденко М.В. від 15.02.2023 за № 42/02-31 вбачається, що у видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 , який на день смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які б свідчили про прийняття спадщини, та неподанням заяви про прийняття спадщини протягом 6-ти місячного строку з дня відкриття спадщини.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові 19.05.2020 по справі №175/1941/16-ц у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Враховуючи вищезазначене належним відповідачем у даній справі є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради.

В акті від 29.02.2023, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_3 , зазначається, що у квартирі АДРЕСА_4 вказаного будинку в період з 2017 року мешкала родина ОСОБА_4 у складі чоловіка ОСОБА_3 та дружини ОСОБА_1 . На день смерті ОСОБА_3 . 03.02.2022 ОСОБА_1 проживала у вказаній квартирі.

Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем фотокартками з сімейного архіву.

З наданих позивачем квитанцій за період 2021 року вбачається, що по квартирі АДРЕСА_2 здійснювалась оплата комунальних послуг.

Відповідно до листа КНП «Міська поліклініка № 11» ХМР від 04.05.2023 за № 195/0/671-23 та доданих до нього витягів з медичної електронної системи Medcart (МІС) про укладання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 декларації з лікарем терапевтом закладу охорони здоров`я позивач ОСОБА_1 уклала 29.05.2018 декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, з лікарем-терапевтом ОСОБА_5 , контактною особою вказаний ОСОБА_3 . В цей же день, 29.05.2018 року ОСОБА_3 уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, з лікарем-терапевтом ОСОБА_5 , контактною особою вказана ОСОБА_1 .

Відповідно до наданої КНП «Міська клінічна лікарня №8» ХМР копії медичної карти стаціонарного хворого № 537 від 26.01.2022 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був госпіталізований до медичного закладу 26.01.2022 з діагнозом при госпіталізації COVID -19. У картці вказаний контактний номер телефону НОМЕР_3 та зазначено « ОСОБА_6 ».

Наданими позивачем фіскальними чеками за період з 27.01.2022 по 02.02.2022 підтверджується придбання лікарських засобів позивачем ОСОБА_1 на лікування ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою від 04.02.2022 причиною смерті ОСОБА_3 є COVID-19, вірус ідентифікований.

Відповідно до рахунку-замовлення № 0302 від 05.02.2022 замовником ритуальної атрибутики та ритуальних послуг є ОСОБА_1 , витрати якої на поховання ОСОБА_3 складають 17520 грн.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом до смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, піклувались один про одного. Під час хвороби ОСОБА_1 ОСОБА_1 здійснювала за ним догляд, купувала ліки. Після смерті ОСОБА_3 вона займалась організацією його поховання. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 залишилась проживати у вказаній квартирі.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Статтями 1222 - 1223 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності зі ст.1223 ЦК у разі відсутності заповіту визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами ст.ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Тобто прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Установлення юридичних фактів сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У п. 9 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також зазначено, що при встановлені факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року).

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться, і особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС/КЦС (справа № 484/747/17, 10.01.19), Постанова ВС від 07 листопада 2018 року (справа № 336/709/18-ц), Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі №633/344/16-ц.

Згідно положень абз. 8 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» довідка про реєстрацію місця проживання це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи, а отже такий документ не підтверджує факт проживання за певною адресою.

Відмітка у паспорті про реєстрацію не має значення при вирішенні питання щодо постійного та фактичного проживання чи не проживання особи у певному місці, оскільки така реєстрація лише є процедурою внесення особою місця свого проживання, тобто є лише технічною процедурою обліку громадян. Місце реєстрації та місце постійного проживання не є тотожними поняттями, а відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання, за відсутності інших достатніх, належних і достовірних доказів, не є безспірним доказом проживання особи у конкретному жилому приміщенні. Відсутність або наявність факту реєстрації за певним місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Аналогічні правові позиції містяться в ухвалі ВССУ від 27.11.2013 року (ЄДРСРУ № 35732243, Провадження № 6-41137св13), в ухвалі ВССУ від 21.05.2014 року (ЄДРСРУ № 38930106, Провадження № 6-11521св14), в ухвалі ВССУ від 28.01.2015 року (ЄДРСРУ № 42768191, Провадження № 6-47211св13), у Постанові ВСУ від 01.07.2015 року (Провадження № 6-396цс15).

Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Правиламист.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.

Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладених у п. 3.1, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У постанові від 22.09.2021 по справі № 227/3750/19 Верховний Суд зазначив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. За результатами розгляду цієї справи (подібні правовідносини коли позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину) Верховний Суд задовольнив вимоги про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та визнав помилковим рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову за наявності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім позивачки, спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає.

Таким чином, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем необхідно позивачу для прийняття спадщини.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 надала докази того, що постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини.

Отже, суд вважає, що факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому заявлені вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Встановивши обставини постійного проживання позивачки ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , на час його смерті та враховуючи, що спадкоємець ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, суд вважає, що відповідно до ст.392 ЦК України право власності позивача підлягає захисту, що не буде суперечити закону, та при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на вищевказане майно у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 16, 392, 1258, 1262, 1268-1270, 1273-1275 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76, 77, 200, 206, 247, 258-265, 315, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Феденко Марина Володимирівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 28,6 кв.м., загальною площею 46,9 кв.м., корисною площею 46,1 кв.м., та на частину нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4 в нежитловій будівлі літ «Б-1», загальною площею 55,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , після чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ;

відповідач: Харківська міська рада, місцезнаходження: 61030, м. Харків, майдан Конституції, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04059243.

треті особи:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ;

- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Феденко Марина Володимирівна, місцезнаходження: 61123, м. Харків, пр-т Тракторобудівників, 85;

Суддя: О.В. Осадчий