ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2423/23 Справа № 185/5236/22 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 185/5236/22

Номер провадження 22-ц/803/2423/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року головуючого судді Перекопського М.М. по цивільній справі про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), мотивуючи вимоги тим, що він тривалий час з грудня 1989 року працював на підприємстві відповідача із повним робочим днем під землею у шкідливих умовах. Внаслідок важких умов праці він отримав професійні захворювання та втратив професійну працездатність на 60 % , у зв`язку із чим йому встановлено 3 групу інвалідності. Зазначав,що через отримані професійні захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що протягом тривалого часу він страждає від фізичного болю, потребує додаткових зусиль в організації свого життя, вимушений постійно лікуватися. Просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь у відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє Писанка Н.С., посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального права просила скасувати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000 грн та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що для відшкодування моральної шкоди за нормами цивільного кодексу України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди,протиправність дій заподіювача шкоди,його вина та причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Однак, судом не встановлено порушень з боку відповідача законодавства про охорону праці,а позивачем не доведено причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача,як працедавця. Вказує,що сама по собі важкість,небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для покладення відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди. Тому ,вважає,що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів.

Вважають, що позивач добровільно продовжував працювати з тяжкими умовами праці, усвідомлюючи, що вугільна шахта - це гірниче підприємство підвищеної небезпеки з шкідливими умовами праці. Позивач, укладаючи трудовий договір, був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, однак добровільно продовжував працювати в таких умовах. Протягом всього строку трудового договору від позивача не надходило ніяких скарг або зауважень щодо умов праці. Вважають, що причиною професійних захворювань позивача є порушення та недотримання ним рекомендацій лікарів.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що діє за довіреністю Писанка Н.С. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити .

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 104, 106).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 25 грудня 1989 року працював на підприємстві вугільної промисловості ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею, має стаж роботи у шкідливих умовах праці більшим ніж 22 роки, та 19 січня 2021 року був звільнений з займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю до виконуваної роботи,внаслідок стану здоров`я ,що перешкоджає продовженню даної роботи.

З наданого позивачем акту розслідування хронічного професійного захворювання ,форми П-4 вбачається, що йому було встановлено діагноз професійних хронічних захворювань, які були викликані наявністю шкідливих умов праці. Також, з акту вбачається, що особи, які порушили законодавство про охорону праці не встановлені, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників ділянок.

У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого 18 травня 2022 року первинно встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60%, з яких 40% - ДПП (двусторонній плечолопатковий періартроз), 10% - по ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень), 10% - по туговухості, з 03 травня 2022 року встановлено третю групу інвалідності до 01 червня 2023 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,що позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями в 60 % та третю групу інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153,237-1 КЗпП України.

Висновок суду підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 квітня 2022 року, складеного ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно якого позивач отримав професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії),емфізема легень першої-другої стадії ) ,група В.ЛН-другого ступеня,код J44,J 43.8.Радикулопатія попереково-крижова L5 , S1 та шийна C6,C7 з вираженими статикодинамічними порушеннями хребта,м`язові-тонічним та стійким больовим синдромами,нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері- артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), код М 54.1.,М17-М19.Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху )- за класифікацією В.О.Остапкович і Н.І.,Пономарьової ,код Н90.3.

Також, в п.17 цього акту зазначено, що хронічні професійні захворювання виникли у ОСОБА_1 у зв`язку з тим,що працюючи в підземних умовах шахти машиністом гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт № 2, позивач виконував виїмку гірничої маси комбайном згідно з технологічним процесом,технічне обслуговування комбайна. Внаслідок недосконалості технології,роботи шахтних механізмів і машин ( комбайн,скребковий перевантажувач тощо),відсутність можливості встановлення систем відсмоктування та уловлювання пилу підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони,підвищених рівнів виробничого шуму. Недосконалість технології передбачає значне використання ручної (праці) (піднесення матеріалів та обладнання тощо). Також,внаслідок недосконалості механізмів гірничошахтного обладнання,робочого інструменту в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору,перешкоджаючого їх застосування. Причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) : вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 47 разів перевищує ГДК (94,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони «. Важкість праці : періодичне перебування у фіксованій позі становило 33% часу зміни,при нормі до 25% часу зміни; маса вантажу,що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг,при нормі до 30 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, з докладанні зусиль двома руками складала 88800 кг/с при нормі до 70000 кг/с. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 12 дБА (92дБА при ГДР 80 дБА) до ДСН 3.3.6.037-99. В п.15 цього акту, зазначено,що раніше не було виявлено професійного захворювання ,на момент розслідування ОСОБА_1 не здатний працювати за професією,не працює.

Крім того, наявність у позивача професійних захворювань зазначених вище відображено у повідомленні про хронічне професійне захворювання від 24 лютого 2022 року , виписках з амбулаторних карток хворого ОСОБА_1 , та виписних епікризах (а.с.21-34).

Довідкою МСЕК серії 12 ААА № 121145 від 18 травня 2022 року ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням та третя група інвалідності з 03 травня 2022 року до 01 червня 2023 року (а.с.15-16)

Відповідач не оспорює факт перебування позивача в трудових відносинах.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із профзахворюванням, підлягають частковому задоволенню.

Доводи про те, що доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань позивачем не надано і судом не обґрунтовано,є безпідставними.

Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з послідуючими змінами) та положень ст. 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності ,що підтверджується довідкою МСЕК від 18 травня 2022 року .

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст.23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Висновком МСЕК, позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.

Доводи апелянта про те, що ним в повному обсязі виконані обов`язки, передбаченіст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахування судом відсутності вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Крім того, забезпечення безпечних умов праці є обов`язком відповідача, а факт виникнення професійних захворювань у позивача у зв`язку із недосконалістю та шкідливістю виробничого процесу на підприємстві відповідача встановлений в акті від 07 квітня 2022 року .

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Звертаючись з позовом, позивач зазначив, що йому спричинена моральна шкода,він став інвалідом, відчуває певні труднощі, оскільки обмежений у фізичному навантаженні, позбавлений можливості нормально вести побут, наявність профзахворювання порушує нормальні життєві зв`язки і потребує від позивача докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані позивачем обставини нічим не спростовані.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено з урахуванням висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 197/42/20 та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з характеру, глибини фізичних та душевних страждань позивача.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 30 січня 2023 року .

Судді: