УХВАЛА

09 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 176/1094/23

провадження № 61-15724ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Боденко Дмитро Олександрович, на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначала, що 22 листопада 2022 року між нею та відповідачем укладений договір про відкриття кредитної лінії за допомогою веб-сайту шляхом ідентифікації із використанням нею електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Пунктом 2.2. договору визначено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Згідно з пунктом 4.1 договору розмір кредитного ліміту складає 11 300,00 грн. Відповідно до пункту 4.4. договору базовий період складає 18 календарних днів. Строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 18 вересня 2023 року (пункт 4.8 договору).

Вказувала, що у пункті 4.6 договору зазначено, що стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка: 756335 % (пункт 4.9 договору). Згідно з пунктом 4.10 орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 113 000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом - 101 700,00 грн. Відповідно до пункту 8.2 договору у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 % від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення сплати. Відповідно до пункту 8.3 договору у разі нездійснення сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10 % від суми кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього пункту договору, не може перевищувати половини кредиту (50 % суми кредиту), одержаного позичальником за цим договором. Згідно програми лояльності, яка зазначена у пункті 10.1 розділу 10 договору позичальника може сплачувати проценти за користування кредитом за наступними ставками: пільгова процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. Знижена процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.

Посилалася на те, що встановлений у договорі розмір процентів та штрафних санкцій перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є завищеним, не відповідає вимогам пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за цим договором. Сума компенсації становить понад 50 % від суми кредиту, що в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є підставою для визнання відповідних пунктів договору недійсними. Крім того, проценти за користування кредитом у 9 разів перевищують тіло кредиту.

Враховуючи викладене, просила суд визнати недійсними пункти 4.6, 8.2, 8.3, 10.1 договору про відкриття кредитної лінії № 1116-8316 від 22 листопада 2022 року, який укладений між нею та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 3 % за кожен день користування кредитом (стандартна ставка), 2,5 % (знижена та пільгова ставка), а також право кредитодавця нараховувати штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, а сукупна сума неустойки (штраф, пеня), не може перевищувати половини суми кредиту, а також обов`язок сплачувати 2 % від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка за кредитом, розмір процентів за користування кредитом у гривні, розмір неустойки (штрафу), річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним. На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює. ОСОБА_1 не скористалася правом на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання та користувалася грошовими коштами відповідача, а до суду звернулася через 6 місяців після укладення спірного договору.

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Боденка Д. О. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявниця оскаржує судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року справу № 176/1094/23 визнано справою незначної складності, її розгляд призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд вирішував цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, що відповідає порядку розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Тож, справа № 176/1094/23 є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору та устелену судову практику, погоджується з тим, що справа № 176/1094/23 є справою незначної складності, відповідно є малозначною справою.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі незначної складності оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведені заявницею обставини, які, на її переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а інші з них - зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження судами попередніх інстанцій.

Верховний Суд дійшов переконання, що заявниця не зазначила у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на її думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду справи незначної складності судом касаційної інстанції.

Щодо доводів заявниці про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Боденко Дмитро Олександрович, на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний