П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кожух О. А.,

за участю секретаря судового засідання Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересованими особами є ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року, ухвалене суддею Сарай А. І.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, де заінтересованими особами є ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, про видачу обмежувального припису.

Заяву обґрунтувала тим, що у період з 2010 року по 2021 року вона із ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають двох спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають із нею по АДРЕСА_1 .

Починаючи з 2014 року їх життя з ОСОБА_2 стало нестерпним, оскільки він як кривдник почав систематично проявляти стосовно неї та їх спільних малолітніх дітей безпідставну агресію, цькування, здійснювати погрози, психологічно тиснути, принижувати, виражатися на їх адресу нецензурною лайкою, образливими словами, а також уживати алкогольні напої, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, які призводили до психологічного, фізичного домашнього насильства як щодо неї, так і відносно їх спільних малолітніх дітей.

Зазначала, що на теперішній час вона із дітьми перебуває в кризовій кімнаті за місцем свого постійного проживання, оскільки ОСОБА_2 18.08.2022 спричинив їй тілесні ушкодження, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вона неодноразово викликала поліцію, яка виносила терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 .

Зважаючи на постійні образи, нецензурні лайки, нанесення їй тілесних ушкоджень, що створили умови, які стали нестерпними для нормального її і дітей життя, вважала, що вона разом із дітьми є особами, які зазнали домашнього насильства, оскільки кривдник ображав дітей, погрожував їм, принижував їх гідність, що негативно відображається на психіці дітей.

Також стверджувала, що існує високий рівень ймовірності продовження чи повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та настання тяжких наслідків його вчинення щодо неї та малолітніх дітей як постраждалих осіб, і такі ризики є реальними, внаслідок чого вона не може спокійно перебувати в своєму помешканні.

Зауважувала, що винесені термінові заборонні приписи у зв`язку з вчиненням домашнього насильства кривдником ОСОБА_2 , ним так і не виконувалися.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким визначити йому такі заходи тимчасового обмеження: 1) заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами - нею та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_2 , та наближатися до цього будинку на відстань не менше 300 метрів; 2) заборонити спілкуватися та наближатися на відстань ближче 100 метрів до постраждалих осіб з нею і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) заборонити вести листування, телефонні переговори з нею та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року цю заяву ОСОБА_1 задоволено.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на 6 місяців, яким йому визначено такі заходи тимчасового обмеження:

-заборонено перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_2 , та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 метрів;

-заборонено спілкуватися та наближатися на відстань ближче 100 метрів до постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

Ухвалено про це рішення повідомити уповноважений підрозділ Ужгородського районного управління поліції ГУНП у Закарпатській області для взяття ОСОБА_2 , відносно якого видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Ужгородської міської ради.

Допущено до негайного виконання рішення суду про видачу обмежувального припису.

Не погоджуючись із цим рішенням суду заінтересована особа ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності і необґрунтованості.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не з`ясовано фактичні обставини справи, оскільки ним по відношенню до заявниці та їх спільних дітей не вчинялось жодних протиправних дій, які б свідчили про вчинення ним домашнього насильства.

Стверджував, що рішення суду ґрунтується виключно на неправдивій позиції заявниці, а видані поліцією термінові заборонні приписи від 13.08.2022 і від 19.08.2022 не є обґрунтованими, а тому підлягають до визнання їх нечинними.

З огляду на викладене просив апеляційний суд оскаржене рішення суду скасувати та відмінити чинність виданого відносно нього обмежувального припису та термінових заборонних приписів від 13.09.2022, серії № 11511, від 19.08.2022, серії № 115318.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2 , інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Заявниця ОСОБА_1 та її представниця адвокатеса Бучак Д.М. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, вважали таку безпідставною і надуманою, просили в її задоволенні відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому його неявка, на переконання колегії суддів та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення апелянта ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_1 та її представниці адвокатки Бучак Д.М., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 тривалий час перебували між собою у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Відповідно до повторно виданих свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 батьками, відповідно, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.15, 16).

Ці обставини учасниками справи не заперечуються.

13 серпня 2022 року відносно ОСОБА_4 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 115311, згідно з яким 13.08.2022 о 04:41 год по АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 повідомила про сварку зі співмешканцем, який учиняв домашнє насильство психологічного характеру (а.с.9).

Як убачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18.08.2022 до чергової частини Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , яка просила вжити заходів до свого співмешканця, який 18.08.2022 приблизно о 15:00 год спричинив їй тілесні ушкодження. 19.08.2022 зазначені відомості внесено до ЄРДР за номером кримінального провадження № 0000963 та попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.8).

19 серпня 2022 року відносно ОСОБА_4 також було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 115318 від 19.08.2022, відповідно до якого 18.08.2022 о 15:00 год ОСОБА_4 учинив домашнє насильство фізичного характеру за адресою: АДРЕСА_1 відносно співмешканки ОСОБА_1 (а.с.10).

Із матеріалів цієї справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що: 1) постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2019 у справі № 308/11743/19, що набрала законної сили, ОСОБА_2 визнавався винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу за те, що 27.09.2019 близько 22:00 год, він за місцем свого тимчасового проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою (а.с.22,23); 2) постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2021 у справі № 308/16075/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 теж визнавався винним в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу за те, що 23.11.2021 приблизно о 00:07 год, він за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , а саме висловлювався в адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг спричинити шкоди психологічному здоров`ю потерпілої (а.с.24,25).

Так, базовим нормативно-правовим актом, який регулює дані правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Положеннями пункту 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, який відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону полягає в установленні у судовому порядку заходів тимчасового обмеження прав чи покладання обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямованих на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Як кореспондує ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначається один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінкою ризиків уважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству).

Положеннями частин 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України регламентовано, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка, зокрема вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Такий же строк, на який видається обмежувальний припис, передбачений і ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту наведених вище норм видача обмежувального припису є заходом упливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від учинення дій із домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Доводи апеляції про неналежне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та обґрунтування оскарженого рішення суду на неправдивій позиції заявниці, колегія суддів уважає голослівними, оскільки такі спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта ОСОБА_2 про нечинність виданих працівниками поліції відносно нього термінових заборонних приписів від 13.08.2022 і від 19.08.2022, оскільки в матеріалах справи є відсутні будь-які відомості про те, що ці приписи в установленому законом порядку ним оскаржувалися та судом адміністративної юрисдикції були визнані протиправними і скасованими. Водночас колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції загальної юрисдикції не наділений повноваженнями на скасування зазначених термінових заборонних приписів, як про це просив ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, і такі вимоги не були предметом розгляду в місцевому суді у цій справі, а відтак не можуть розглядатися в апеляційному порядку.

Отже, апеляційний суд поза розумним сумнівом доходить висновку, що заявниця ОСОБА_1 довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності і достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а саме щодо наявності обґрунтованих ризиків вірогідного продовження чи повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру щодо неї та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 4909/04, рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, § 58).

Недоліки вирішення місцевим судом даної справи носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 744,30 грн (а.с.67«а») слід покласти на апелянта ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді