Справа № 761/4050/22
Провадження № 2/761/1674/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухини А.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич Олена Миколаївна про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич О.М. про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років у м. Києві помер рідний брат позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка ОСОБА_2 була дружиною померлого, шлюб між ними було зареєстровано 28.07.2018 Шевченківським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1463.

На час реєстрації шлюбу померлому ОСОБА_4 було 56 років, а нареченій - 50 років, при цьому, що вони були знайомі близько з 30 років.

Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом № 31-8575 від 09.11.2005 позивачу належить частина квартири АДРЕСА_1 , яка була успадкована позивачем після смерті матері - ОСОБА_5 .

Інша частина квартири належала померлому, проте не була ним оформлена належним чином за життя.

Таким чином, як зазначає позивач, після смерті брата відкрилася спадщина за заявою ОСОБА_2 у Подільському районі м. Києва.

02.02.2022 позивачем було подано заяву приватному нотаріусу Бабич О.М. про прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу в Спадковому реєстрі.

На думку позивача, відповідач не може бути спадкоємцем, тому що її шлюб з ОСОБА_4 є недійсним, оскільки був укладений без реального наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Як зазначає позивач, вони проживали окремо, не вели спільного господарства, у них був окремий бюджет, що підтверджується великою заборгованістю за комунальні витрати, а також тим, що позивач особисто сплачував рахунки ОСОБА_4 . Вони не бажали народження дітей, не купували спільні речі як подружжя. Крім того, позивач наголошує на віці подружжя, коли було зареєстровано шлюб.

На думку позивача, відповідач не приймала ніякої участі у житті ОСОБА_4 , оскільки останній більшу частину життя проводив у колі родини позивача, який підтримував брата матеріально, сплачував комунальні витрати у квартирі.

Як вказує позивач, у нього були близькі відносини з братом, позивач брав участь у утриманні квартири в якій проживав померлий ОСОБА_4 , який був частим гостем у домі позивача, проте ніколи не повідомляв про те, що ним було укладено шлюб з ОСОБА_2 .

Окрім цього, відповідачка, як дружина не проявляла турботи щодо стану здоров`я чоловіка, не забезпечила йому належне лікування, сімейну турботу та підтримку.

Також позивач звертає увагу суду на причину смерті, зазначену у довідці про смерть № 1074 від 06.09.2021 - виразкова хвороба 12-палої кишки з перфорацією виразки. Розлитий перитоніт. На думку позивача, це також вказує на те, що якби ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були дійсно сім`єю і їхній шлюб носив справжній характер, то дружина мала б потурбуватися про стан здоров`я чоловіка забезпечити йому належне лікування. Після смерті брата відповідач не надала навіть можливості позивачу як брату з ним попрощатися, а відразу спалила його тіло.

Оскільки смерть ОСОБА_4 здалась позивачу дивною, він звернувся до органів поліції для встановлення істини щодо причин смерті брата, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Також позивач вказує на той факт, що після укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було видано два примірники свідоцтва про одруження, що додатково свідчить про відсутність намірів жити подружнім життям.

Відповідач звернулась до приватного нотаріуса Бабич О.М., після чого було відкрито спадкову справу № 68466685 від 13.10.2021.

Позивач вважає, що наміром одруження ОСОБА_2 з ОСОБА_4 була саме квартира і відповідно спадщина, при цьому, чи була надана добровільна згода на цей союз ОСОБА_4 - не відомо.

Враховуючи тривалі відносини відповідача та брата позивача до шлюбу, відсутність доказів їх спільного проживання як чоловіка та дружини, створення сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги, у сукупності з даними, що відповідач не лікувала ОСОБА_4 від хвороби, спалила його тіло, навіть не давши змоги побачити, позивач вважає, що шлюб між ними був укладений без наміру створити сім`ю.

Крім того, на думку позивача, квартира ОСОБА_4 була у занедбаному стані, з великими боргами за комунальні витрати, у самій квартирі був відсутній жіночий одяг та жіноче приладдя.

У зв`язку з викладеним, позивач просить:

-визнати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.07.2018 Шевченківським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1463 - недійсним;

-усунути ОСОБА_2 від права спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2022 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2022 відкрито провадження по справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Вказаною ухвалою, зокрема, зобов`язано Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабич Олену Миколаївну направити в судове засідання належним чином завірену копію спадкової справи № 68466685 від 13.10.2021 померлого ОСОБА_4 .

12.08.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просить відмовити у задоволенні зазначеного позову, зазначивши, по твердження позивача щодо недійсності її шлюбу з ОСОБА_4 не відповідають дійсності та спрямовані лише на її усунення від права на спадкування. Відповідачка зазначає, що твердженням про те, що відповідачка не проживала з померлим чоловіком, позивач вводить суд в оману, оскільки йому було відомо, що його померлий брат проживав у квартирі відповідачки. На думку відповідача, позивачем не надано жодних доказів тому, що шлюб є недійсним, головна мета позивача - усунення відповідача від спадкування.

25.08.2022 на адресу суду надійшла витребувана судом спадкова справа № 15/2021 від 13.10.2021, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

02.09.2022 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач вказує, що його брат проживав один, на підтвердження чого надав суду акт за підписом сусудів, які підтвердили, що ніколи за адресою проживання ОСОБА_4 не бачили жінки. Також відповідач акцентує увагу суду на положеннях ст. 1224 ЦК України, та зазначає, що відповідачка ухилялася від надання допомоги хворому чоловіку, не піклувалась про його здоров`я.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи з підстав його необґрунтованості.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2023 постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження для вирішення заявлених позивачем клопотань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судовому засідання позивач позов підтримав в повному обсязі, зазначив, що, на його думку, шлюб між його братом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є фіктивним, вони не проживали однією сім`єю, шлюб було укладено без наміру створення сім`ї, про що свідчить те, що брат ОСОБА_4 не повідомляв позивача про своє одруження, хоча у них були добрі родинні стосунки. Також позивач вказав, що його брат ОСОБА_4 постійно проживав за місцем реєстрації - АДРЕСА_2 та сусіди ніколи не бачили там жінки, він проживав один. Крім того, позивач зазначав, що часто бував у квартирі брата, жіночих речей там не було. Оскільки частка квартири по АДРЕСА_3 належить позивачу, він частково оплачував комунальні послуги, за квартиру утворились борги, оскільки ОСОБА_4 не сплачував за комунальні послуги, періодично брав гроші у позивача.

Як наголошував позивач, про одруження брата він дізнався лише у відділку поліції, та 08.09.2021 зустрівся з ОСОБА_2 вперше. Як вказав позивач, брат ніколи не повідомляв про свою хворобу, тому позивачу видаються дивними обставини його смерті. До того ж, швидка забирала брата з його постійного місця реєстрації. На думку позивача, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали окремо, не вели спільний побут, не купували спільних речей, їх не бачили разом, ніхто із сусідів та родичів не знав, що ОСОБА_4 був одружений, відповідача не бачили за адресою постійного проживання ОСОБА_4 , жіночих речей у квартирі не було, спільних фото також не було, є всі підстави вважати, що шлюб є фіктивним, що є підставою для визнання його недійсним, та просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування.

Представник позивача у судових засіданнях також надала свої пояснення та просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка в судовому засідання заперечувала щодо задоволення позову, пояснивши, що познайомилась з ОСОБА_4 у 1993 році, а з 1995 року почали проживати разом у цивільному шлюбі. Проживали за адресою відповідача - АДРЕСА_4 . Як вказує відповідач, ОСОБА_4 та його брата - ОСОБА_1 пов`язували стосунки стосовно продажу квартири по АДРЕСА_3 , вони практично не спілкувались, і чоловік - ОСОБА_4 не хотів знайомити її зі своїми родичами. Чоловік ночував у квартирі по АДРЕСА_3 , оскільки позивач хотів когось заселити у квартиру, іноді за адресою реєстрації чоловіка залишалась і відповідач. Як вказує відповідач, вони одружились у 2018 році з ОСОБА_4 за його проханням, жили звичайним сімейним життям, чоловік дарував прикраси, разом відпочивали. Коли чоловік помер, вона займалася його похованням. Оскільки питання продажу квартири виникло ще за життя чоловіка, відповідач зазначає, що основною метою позивача є усунення дружини померлого брата від спадкування.

Представник відповідача зазначила, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували недійсність шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Відповідачка проживала з покійним чоловіком, що підтверджується показами свідків, фото, що містяться в матеріалах справи. Окрім того до реєстрації шлюбу відповідачка багато років проживала з чоловіком у цивільному шлюбі.

Крім того, у судовому засіданні 17.07.2023 допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухавши учасників процесу, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.09.2021.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.07.2018 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1463.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 15/2021 щодо майна померлого ОСОБА_4 , яку розпочато 13.10.2021, із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулась дружина померлого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із такою ж заявою звернувся брат померлого ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки від 28.12.2021 КВ-2021 № 54374, виданої КП КМР «КМ БТІ», згідно з даними реєстрових книг Бюро, ч. кв. АДРЕСА_5 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 : ч. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською райдержадміністрацією м. Києва 04.06.1996, розпорядження № НОМЕР_2 , зареєстрованого в Бюро 24.06.1996, за реєстровим № 133; на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 09.11.2005, № 21-8574, зареєстрованого в Бюро 07.12.2005, за реєстровим № 133.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1224 ЦК України обумовлені випадки усунення від права на спадкування, відповідно до частин 4 -6 якої не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Положеннями статті 12 "Право на шлюб" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 р.), визначено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. ст. 3, 32, 36, 55 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків; дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно із ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

У ст. 28 СК України встановлено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Якщо реєстрація шлюбу у визначений день не відбулася, заява про реєстрацію шлюбу втрачає чинність після спливу трьох місяців від дня її подання.

Згідно ст. 29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Суд вважає, що недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом.

Відповідно до ст. 45 СК недійсний шлюб, а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Відповідно до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Частиною 2 ст. 41 СК України передбачено, що при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судам роз`яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім`ю, яка відповідає всім її вимогам.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, є фіктивним, оскільки вони проживали окремо, не вели спільного господарства, у них був окремий бюджет, що підтверджується великою заборгованістю за комунальні витрати, а також тим, що позивач особисто сплачував рахунки ОСОБА_4 . Вони не бажали народження дітей, не купували спільні речі як подружжя. Крім того, позивач наголошує на віці подружжя, коли було зареєстровано шлюб. Як вказує позивач, відповідач не приймала ніякої участі у житті ОСОБА_4 , оскільки останній більшу частину життя проводив у колі родини позивача, який підтримував брата матеріально, сплачував комунальні витрати у квартирі. Окрім цього, відповідачка, як дружина не проявляла турботи щодо стану здоров`я чоловіка, не забезпечила йому належне лікування, сімейну турботу та підтримку.

Також позивач звертає увагу суду на причину смерті, зазначену у довідці про смерть № 1074 від 06.09.2021 - виразкова хвороба 12-палої кишки з перфорацією виразки. Розлитий перитоніт. На думку позивача, це також вказує на те, що якби ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були дійсно сім`єю і їхній шлюб носив справжній характер, то дружина мала б потурбуватися про стан здоров`я чоловіка забезпечити йому належне лікування. Після смерті брата відповідач не надала навіть можливості позивачу як брату з ним попрощатися, а відразу спалила його тіло.

Однак, суд наголошує, що в судовому засіданні позивач не довів відсутності у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя. Доводи позивача про те, що подружжя не проживало разом, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, є припущеннями позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами Доводи позивача про те, що він не був обізнаний про одруження брата не дає підстав для визнання шлюбу недійсним.

Наданими відповідачем у судовому засіданні поясненнями про те, що подружжя проживало за адресою її реєстрації, спростовуються доводи позивача про те, що ОСОБА_4 проживав один за адресою реєстрації по АДРЕСА_2 , на підтвердження чого позивачем надано акт від 22.12.2021 за підписами мешканців житлового будинку АДРЕСА_6 , а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Слід зауважити, що такий доказ не є належним та допустимим доказом у розумінні положень процесуального закону, яким можна підтвердити недійсність шлюбу.

На підтвердження обставин проживання ОСОБА_4 саме за адресою: АДРЕСА_2 позивачем надано суду чеки з магазину, який знаходиться поблизу будинку, та які відвідував ОСОБА_4 , однак, ті обставини, що ОСОБА_4 іноді залишався за вказаною адресою, відповідачем не заперечуються.

Фотокартки квартири за вказаною адресою та посилання позивача, що вона перебуває у занедбаному стані, існує заборгованість за комунальні послуги, також на переконання суду не може свідчити про фіктивність шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з огляду на встановлені обставини проживання подружжя за іншою адресою.

Суд зазначає, що у судовому засіданні 17.07.2023 свідок відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , надала свідчення за змістом яких вона працювала разом із ОСОБА_4 в АТ «Альфа Банк», де він був водієм. Знайома з ОСОБА_4 була з березня 2011 року та була обізнана, що він проживав з ОСОБА_2 . Також свідок пояснила, що була обізнана про одруження ОСОБА_4 , оскільки як керівник відпускала його на один день з роботи на розпис. Також, як співробітник ОСОБА_4 , свідок пояснила, що була обізнана про те, що останній купував для ОСОБА_2 речі та подарунки, вони вели спільне господарство. Як зазначила свідок, вона знала з розповідей ОСОБА_4 , що у нього погані стосунки з братом.

У судовому засіданні 17.07.2023 свідок відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала свідчення, за змістом яких вона з 1979 року дружила з ОСОБА_2 та проживає з нею в одному будинку. Свідок вказала, що ОСОБА_4 проживав разом з ОСОБА_2 з 1994 року за адресою проживання останньої. Свідок також вказала, що їй відомо про те, що у 2018 році ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розписалися. Свідок також пояснила про теплі сімейні стосунки подружжя та про те, що похованням ОСОБА_4 займалась ОСОБА_2 .

Вказані свідки надали покази під присягою та будучі попередженими про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, в т.ч. за введення суду в оману.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки безпосередньо не заінтересовані в справі і підстав для обмови у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Письмові нотаріально посвідчені заяви свідків, які надано позивачем до справи (т. 2 а.с. 156 - 158), суд не приймає як належний доказ, оскільки вони не відповідають вимогам ЦПК України, а для надання особистих пояснень під присягою суду свідки не з`явились.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач як дружина не проявляла турботи щодо стану здоров`я чоловіка, не забезпечила йому належне лікування, сімейну турботу та підтримку, то такі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Враховуючи характер взаємовідносин ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, наявність реальних намірів у створенні сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, добровільність реєстрації сторонами шлюбу, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо цих обставин.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Суд констатує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно чоловік і жінка, на реєстрацію шлюбу між ними.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, суд вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на що не вбачає підстав для задоволення позовних вимог як в частині визнання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.07.2018 Шевченківським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1463 - недійсним так і в частині вимог про усунення ОСОБА_2 від права спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як похідної вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачами, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 39, 40, 41, 45 СК України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 12, 13, 76, 81, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич Олена Миколаївна про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 : АДРЕСА_7 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 ;

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич Олена Миколаївна: АДРЕСА_8 .

Суддя Н.В. Аббасова