07.09.2023 м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що за позицією позивача ( ОСОБА_1 ), як єдиного спадкоємця після її матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона набула право на завершення приватизації в порядку спадкування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , яка була надана ОСОБА_3 згідно з рішенням Київської міської ради від 18.12.2008 № 922/922. ОСОБА_3 за свого життя, отримати документ, який посвідчує право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 (державний акт) не встигла. У зв`язку з зазначеним 22.05.2018 ОСОБА_1 звернулася до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Оскільки, у місячний строк з дня реєстрації її клопотання Київська міська рада не надала ані дозволу на розроблення документації із землеустрою, ані вмотивованої відмови у його наданні, у відповідності до ч. 7 ст. 118 ЗК України ОСОБА_1 замовила розроблення документації із землеустрою, яка була виготовлена на її замовлення ФОП ОСОБА_4 . 19.02.2019 ОСОБА_1 до Київської міської ради було подано заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та надання її у власність, але Київська міська рада не приймала рішення по такій заяві близько двох років, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про зобов`язання Київської міської ради розглянути проект землеустрою (справа № 640/2217/21, рішення у справі наразі не прийнято). Рішенням Київської міської ради II сесії IX скликання від 10.06.2021 № 1469/1510 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_5 громадянці ОСОБА_2 .. Вбачається, що ОСОБА_2 земельну ділянку надано на підставі її заяви від 15.02.2021 як такій, що має першочергове право, оскільки вона є ветераном війни - учасником бойових дій. 14.09.2021 між ОСОБА_2 та ТОВ «ЗІМ КОНСТРАКШН» укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким наразі зареєстровано право власності на таку земельну ділянку.
В ході розгляду справи суд встановив, що у позивача у справі ( ОСОБА_1 ) виникли легітимні очікування щодо отримання спірної земельної ділянки у власність, а їх не реалізація пов`язана саме з непослідовними діями органу місцевого самоврядування, який первинно мав розглянути питання саме щодо позивачки щодо можливості передачі їй земельної ділянки у власність, і тільки у разі прийняття негативного рішення щодо позивачки, розглядати питання про передачу такої ділянки іншим особам.
У пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
Отже, судом у даній справі встановлено, що у позивача у справі ( ОСОБА_1 ) у справі виникли легітимні очікування на отримання спірної земельної ділянки у власність, натомість у відповідача - ТОВ «ЗІМ КОНСТРАКШН» виникли правомірні очікування мирно володіти майном (щодо тієї ж ділянки). Обидва ці права підпадають під захист ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Таке «зіткнення прав» виникло саме внаслідок недбалих, непослідовних дій органу місцевого самоврядування, оскільки за його правомірної поведінки такої ситуації можливо було уникнути.
У постанові від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що можна кваліфікувати як недобросовісну таку поведінку власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.
У пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
Відповідно до ч. 1 ст. 262 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Згідно з ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
Суд зазначає, що при розгляді даної справи встановлено порушення з боку Київської міської ради пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України в процесі здійснення розподілу основного національного багатства - землі, що потягло за собою порушення прав, які підлягають під захист ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з ч. 6 ст. 262 ЦПК України окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.
Частиною 9 статті 262 ЦПК України передбачено, що окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 258-264, 352-355 ЦПК України, суд
Про наведені порушення та недоліки довести до відома Київську міську раду для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли їх виникненню.
Запропонувати Київській міській раді вжити відповідних заходів реагування з метою запобігання їх повторенню.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич