ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1163/23

Головуючий у першій інстанції Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1187/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування незаконно списаних коштів.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати списання відповідачем коштів з його рахунку незаконним та зобов`язати банк повернути привласнені кошти на його рахунок.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано списання АТ КБ «ПриватБанк» коштів з рахунку ОСОБА_1 у розмірі 200 грн 19 січня 2023 року та 500 грн 02 лютого 2023 року незаконним та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ці кошти на рахунок ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

У липні 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України шляхом відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 11 300 грн.

Додатковим рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у стягненні витрат на правову допомогу.

Не погодившись з додатковим рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати додаткове рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, компенсувавши йому понесені витрати на професійну правничу допомогу згідно з поданою заявою про ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував, що позивачем надано усі необхідні документи для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, а також змісту договору про надання правової допомоги, за яким вартість наданих послуг має бути сплачена адвокату після вирішення питання про розподіл судових витрат.

Скаржник звертає увагу на те, що витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20.

У наданому відзиві АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи додаткове рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що позивачем заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу на загальну суму 11 300 грн, а ціна позову складає 700 грн, тобто заявлена до стягнення сума є неспівмірною з ціною позову та складністю справи, а також не відповідають критерію розумності.

Відповідач наголошує на тому, що позовна заява, заява про розподіл судових витрат, відповідь на відзив та заява про додаткове рішення підписані позивачем, і доказів, що наведені документи складалися адвокатом Сергієнком А.М., матеріали справи не містять. Крім цього, у договорі про надання правової допомоги від 21 березня 2023 року розмір та порядок сплати гонорару адвокату сторонами не погоджувалися, що являється порушенням вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Сергієнко А.М. на підставі копії договору про надання правової допомоги від 21 березня 2023 року (а.с. 17), ордеру на надання правової допомоги серії СВ № 127864 від 21 березня 2023 року (а.с. 19).

Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 21 березня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Сергієнком А.М., клієнт сплачує адвокату гонорар за виконані роботи, надані послуги протягом всього строку судового провадження, а також компенсує всі понесені адвокатом витрати в рамках виконання ним зобов`язань по договору після прийняття рішення судом у справі по суті, вступу рішення в силу та вирішення питання про розподіл судових витрат. Остаточний розмір гонорару адвоката погоджується сторонами по факту виконаних робіт, наданих послуг адвоката протягом всього строку судового провадження в судах всіх інстанцій на підставі рекомендацій Чернігівської обласної колегії адвокатів щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару.

Позивач у заяві про розподіл судових витрат повідомив, що докази понесених витрат буде надано в порядку ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, додавши до неї копію попереднього розрахунку послуг/робіт адвоката про надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції від 21 березня 2023 року (а.с. 16, 20).

АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на позовну заяву заперечувало проти відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 29-34).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано списання АТ КБ «ПриватБанк» коштів з рахунку ОСОБА_1 у розмірі 200 грн 19 січня 2023 року та 500 грн 02 лютого 2023 року незаконним та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ці кошти на рахунок ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

19 липня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 51).

До заяви про ухвалення додаткового рішення додано розрахунок послуг/робіт адвоката Мельника М.С. по наданню професійної правової допомоги у суді першої інстанції від 18 липня 2023 року (а.с. 52), акт про виконані роботи (надані послуги) по поданню правової допомоги від 18 липня 2023 року (а.с. 53), за якими клієнту ОСОБА_1 надано наступні послуги: усна консультація з вивчення матеріалів справи вартістю 800 грн, складання позовної заяви 5 000 грн, складання відповіді на відзив на позовну заяву 3 500 грн, складання заяви про судові витрати 1 000 грн, складання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі 1 000 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» подало письмові заперечення щодо відшкодування заявлених позивачем витрат, просило відмовити позивачу у їх відшкодуванні, посилаючись на те, що витрати на правову допомогу на загальну суму 11 300 грн являються необґрунтованими, неспівмірними з ціною позову (700 грн), складністю справи, а також не відповідають критерію розумності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно із ч. 1 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено. Указана позиція являється усталеною і підтверджується постановою Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Перевіряючи законність і обґрунтованість відмови у стягненні витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 21 березня 2023 року, розрахунок послуг/робіт адвоката Мельника М.С. по наданню професійної правової допомоги у суді першої інстанції від 18 липня 2023 року, акт про виконані роботи (надані послуги) по поданню правової допомоги від 18 липня 2023 року на загальну суму 11 300 грн (а.с. 17, 52, 53).

За умовами п. 4.1 укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Сергієнком А.М. договору про надання правової допомоги від 18 липня 2023 року сторонами погоджено, що клієнт сплачує адвокату гонорар за виконані роботи, надані послуги протягом всього строку судового провадження, а також компенсує всі понесені адвокатом витрати в рамках виконання ним зобов`язань по договору після прийняття рішення судом у справі по суті, вступу рішення в силу та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують здійснення витрат на правову, допомогу колегія суддів вважає помилковим, оскільки наведені умови п. 4.1. договору про надання правової допомоги від 18 липня 2023 року щодо того, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають оплаті після вступу рішення в силу за результатами розгляду справи, залишено поза увагою.

Такі висновки є усталеною позицією суду касаційної інстанції, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, підтверджено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено.

Зважаючи на прийняте районним судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надані стороною позивача докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами АТ КБ «ПриватБанк» щодо неспівмірності заявлених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

На думку апеляційного суду, витрати адвоката за складання позовної заяви вартістю 5 000 грн, складання відповіді на позовну заяву вартістю 3 500 грн являються завищеними та не відповідають критерію дійсності, оскільки справа про відшкодування незаконно списаних коштів в сумі 700 грн являється справою незначної складності, визнана судом першої інстанції малозначною, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Для кваліфікованого юриста готування позову про відшкодування незаконно списаних коштів в сумі 700 грн та відповіді на позовну заяву не належить до правових або процесуальних питань значної складності, позиція та доводи сторони позивача в ході розгляду справи не змінювалася.

Витрати за усну консультацію з вивченням матеріалів справи у сумі 800 грн не можуть бути відшкодовані у повному обсязі, оскільки ні в самому акті, ні в будь-яких інших додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення не зазначено, скільки часу адвокатом витрачено на надання цієї консультації.

Витрати за складання заяви про судові витрати у сумі 1 000 грн та заяви про ухвалення додаткового рішення у сумі 1 000 грн колегія суддів також вважає завищеними, оскільки кожну із цих заяв викладено на одній сторінці, їх вимоги дублюються і зводяться до цитат щодо необхідності стягнення на користь позивача коштів.

Колегія суддів, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена ОСОБА_1 сума в розмірі 11 300 грн являється надмірною та неспівмірною зі складністю справи, ціною позову (700 грн), наданими адвокатом послугами, а отже, сума витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням заперечень відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 2 000 грн.

Розмір понесених витрат на таку суму, на думку колегії суддів, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Ураховуючи наведене, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, частково задовольнивши заяву ОСОБА_1 шляхом стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Щодо стягнення судових витрат за апеляційний розгляд справи.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір (а.с. 65) та додано до апеляційної скарги розрахунок послуг/робіт адвоката, що підлягають сплаті в суді апеляційної інстанції від 09 серпня 2023 року, акт про виконані роботи (надані послуги) по поданню правової допомоги в суді апеляційної інстанції від 09 серпня 2023 року (а.с. 73, 74).

Апеляційним судом здійснено перегляд виключно додаткового рішення суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог колегією суддів не переглядалося.

Апеляційний суд вважає, що підстави для розподілу понесених позивачем судових витрат в суді апеляційної інстанції відсутні, з огляду на висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, провадження № К/9901/21650/19, згідно з яким при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2-3 частини першої статті 252 КАС, а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення, або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у разі задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

Таким чином, позивачем помилково сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на додаткове рішення і він не позбавлений можливості звернутись до Чернігівського апеляційного суду з відповідною заявою про його повернення, а правові підстави для вирішення питання про відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки апеляційний суд не вирішував спір по суті, тобто не переглядав позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не встановив підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко