ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/2649/19 Номер провадження 22-ц/814/470/23Головуючий у 1-й інстанції Мельникова І.Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Харківській області

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року, ухвалене суддею Мельниковою І.Д., повний текст складено - 24 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", Моторного (транспортного) страхового бюро України, Державної казначейської служби України, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріального збитку внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Харківській області, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріального збитку внаслідок ДТП, у якому просив суд стягнути з Управління поліції охорони в Харківській області на свою користь 102 528,91 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, завданих винними діями працівника поліції при виконання ним службових обов`язків; 1500 грн. відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків; 1040,29 грн. сплачений судовий збір.

03 вересня 2020 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути солідарно з Управління поліції охорони в Харківській області, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», Моторного (транспортного) страхового бюро України, Державної казначейської служби України матеріальний збиток від ДТП у розмірі 102 528,91 грн., вирішити питання розподілу судових витрат (а.с. 167-168).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.05.2016 року о 17.10 год. в м. Харків на перехресті вул. Гвардійців Широнінців та вул. Валентинівська відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Управління поліції охорони в Харківській області марки «Заз Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням поліцейського водія капрала ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ниссан Х-Траил», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (справа №643/8075/16-п). З тексту постанови вбачається, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи дії водія автомобіля «ЗАЗ Ланос» не відповідали вимогам п.п.3.1, 10.1, 16.6 ПДР і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Харківській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 102 528,91 грн.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1040,29 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з врахуванням ст. ст. 1166, 1172, 1188 ЦК України суд визнав за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши суму матеріального збитку з Управління поліції охорони в Харківській області, а в частині стягнення шкоди з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», Моторного (транспортного) страхового бюро України, Державної казначейської служби України, то суд визнав за необхідне відмовити, оскільки вказаними відповідачами не порушувались законні права позивача.

В апеляційній скарзі Управління поліції охорони в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини винних дій працівника Управління поліції охорони в Харківській області ОСОБА_2 у порушенні ПДР під час керування ним належним Управлінню на праві оперативного управління службовим автомобілем «ЗАЗ-Ланос», д.н. НОМЕР_1 , що призвело до ДТП 31.05.2016 року, у результаті якої позивачу було спричинено майнову шкоду у зв`язку з пошкодженням його автомобіля «Ніссан Х-Трайл», д.н. НОМЕР_2 , Управлінням поліції охорони в Харківській області під час всього судового розгляду не оспорювалися, але це не тягне задоволення позову. Звертає увагу, що службовий автомобіль «ЗАЗ-Ланос», д.н. НОМЕР_1 , є рухомим майном, який належить на праві власності Державі Україна, а Управління поліції охорони в Харківській області є володільцем цього державного майна і користується ним на праві оперативного управління (ст. 137 ГК України), тому, суд першої інстанції у порушення норм чинного законодавства стягнув спричинену шкоду на користь позивача з Управління поліції охорони в Харківській області, а не з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Крім того, звертає увагу, що страхування Управлінням поліції охорони в Харківській області своєї цивільно-правової відповідальності як володільця транспортного засобу було обов`язковим. Спеціальним законодавством врегульовані питання відшкодування завданої у ДТП шкоди відповідним страховиком, тому, у випадку страхування заподіювачем шкоди своєї цивільно - правової відповідальності перед третіми особами, належним відповідачем у межах страхової суми є відповідний страховик, а не заподіювач шкоди. При цьому, у зв`язку з проведення ліквідаційної процедури страховика ПАТ «Київський страховий дім» та у разі відсутності (недостатності) у нього коштів, то відповідати за спричинену шкоду позивачу повинно МТСБУ. Крім того зазначає, що з метою обґрунтування розміру спричиненої шкоди позивачем до позову було надано копію звіту ФОП ОСОБА_3 з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля від 19.09.2018 року №1023/1, який не є висновком експерта і взагалі не містить визначеного розміру завданої майну позивача шкоди, а лише визначає оцінену наперед орієнтовну вартість відновлювального ремонту. Також, ні Управління поліції охорони в Харківській області, ні страховик, ні МТСБУ до огляду пошкодженого автомобіля не викликалися, що є порушенням закону. Тобто доданий до позову звіт не є належним доказом розміру спричиненого позивачу у ДТП розміру майнової шкоди. Крім того, вважає, що оскільки на момент звернення позивача до суду пошкоджений у ДТП автомобіль «Ніссан Х-Трайл», д.н. НОМЕР_2 , повністю відновлений позивачем, то відшкодуванню підлягає не оцінена ним шкода, а розмір фактичних витрат позивача на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.02.2022 року дана цивільна справа витребувана з Московського районного суду м. Харкова (а.с. 254).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 27.07.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 259).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.09.2022 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (а.с. 262).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.11.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 04.01.2023 року, без повідомлення учасників справи (а.с. 264).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 31.05.2016 року о 17.10 год. в м. Харків на перехресті вул. Гвардійців Широнінців та вул. Валентинівська відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Управління поліції охорони в Харківській області марки «Заз Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням поліцейського водія капрала ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ниссан Х-Траил», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (справа №643/8075/16-п). З тексту постанови вбачається, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи дії водія автомобіля «ЗАЗ Ланос» не відповідали вимогам п.п.3.1, 10.1, 16.6 ПДР і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 30).

Згідно звіту №1023/1 щодо визначення вартості відновлювального ремонту від 19.09.2018 року вартість відновлювального ремонту складає 102 528,91 грн. (а.с. 19-22).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу у ДТП.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України).

Згідно статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина 16 статті 9 Закону України «Про страхування»).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 встановлено, що спір виник щодо стягнення з винуватця дорожньо-транспортної пригоди та його страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів різниці між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою сумою страхового відшкодування. Верховний Суд зазначив, що спеціальні правила Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Верховний Суд зробив висновок про те, що якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Тому пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічні висновки за подібних фактичних обставин справи зроблено також у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16.

У постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17 встановлено, що предметом спору є різниця між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування і здійсненою страховою виплатою за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка виникла у зв`язку з тим, що страховик за договором майнового страхування визначав вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, а страховик за договором обов`язкового страхування - з урахуванням цього коефіцієнта. Верховний Суд звернув увагу на те, що обсяг відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому він відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 29, пунктом 32.7 статті 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Верховний Суд зробив висновок про те, що якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. З цих підстав пред`явлення до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Близькі за змістом висновки зроблено також у постановах Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 910/5092/17 та від 10 липня 2018 року у справі № 922/1436/17.

Згідно матеріалів справи та не оспорюється сторонами у справі, що 31 травня 2016 року о 17.10 год. в м. Харків на перехресті вул. Гвардійців Широнінців та вул. Валентинівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Управління поліції охорони в Харківській області марки «Заз Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням поліцейського водія капрала ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ниссан Х-Траил», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні ушкодження.

Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 26.12.2017 року, встановлено, що відповідно висновку судової автотехнічної експертизи дії водія автомобіля «ЗАЗ Ланос» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п.3.1, 10.1, 16.6 ПДР і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 30 31-32).

19 вересня 2018 року ФОП ОСОБА_3 (на підставі результатів технічного огляду ТЗ «Ніссан Х-Траил», д.н.з. НОМЕР_2 , №616 від 07.06.2016 року за запитом СК «КСД») складено звіт №1023/1 про визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, згідно якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні, автомобіля «Ніссан Х-Траил», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 102 528,91 грн. (а.с. 19-29).

Цивільно-правова відповідальність Управління державної служби охорони при ГУМВС в Харківській області (нині Управлінням поліції охорони в Харківській області) (транспортний засіб ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 ) на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 0 грн., що підтверджується копією поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/4240533 від 07.12.2015 року (а.с. 69-71).

Водночас, з матеріалів справи встановлено та підтверджено поясненнями позивача ОСОБА_1 , що з метою збереження залишкової вартості автомобіля «Ніссан Х-Траил», д.н.з. НОМЕР_3 , ним був виконаний «косметичний» ремонт автомобіля (а.с. 198-200). При цьому, позивачем ОСОБА_1 зазначено, що за браком грошових коштів він був вимушений звернутися не на фірмову СТО, а скористатися послугами приватного майстра, де вартість робіт значно нижче, як і їх якість. Передбачені автотоварознавцем ремонтні роботи були виконані частково, з використанням вживаних деталей і вузлів. Замість передбаченої технологією ремонту заміни складових автомобіля був застосований їх ремонт або вони залишились у пошкодженому вигляду, що значною мірою відбилося на загальній залишковій вартості автомобіля на ринку вживаних легковиків в Україні.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у зв`язку з проведенням ОСОБА_1 відновлювального ремонту транспортного засобу під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту частини другої статті 1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд у постанові від 6 липня 2018 року у справі №924/675/17 вказав, що вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Разом з цим, позивачем ОСОБА_1 всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, які витрати і в якому розмірі на відновлювання автомобіля він поніс, тобто реальної вартості ремонту автомобіля, як це передбачено ст. 1192 ЦК України.

Відповідно до п. 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», саме потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

З врахування викладеного, у зв`язку з тим, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних і допустимих доказів щодо реальної вартості заподіяної йому матеріальної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.2 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмовив позові на позивача.

По справі вбачається, що Управлінням поліції охорони в Харківській області при подачі апеляційної скарги 1560,44 грн. (а.с. 251).

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Харківській області задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", Моторного (транспортного) страхового бюро України, Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку внаслідок ДТП відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Харківській області сплачений судовий збір у розмірі 1560,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 січня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов