ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 200/9633/18

провадження № 61-13346св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпровська міська рада, виконавчий комітет Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Барильської А. П., Ткаченко І. Ю., від 22 березня 2023 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він зареєстрований та постійно проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить в рівних частках по 1/3 йому, його дружині - ОСОБА_2 та сину - ОСОБА_3 . Квартира має загальну площу 29, 5 кв. м, житлову - 16, 2 кв. м.

3. Посилався на те, що він є інвалідом ІІ групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Зокрема, на підставі рішення Центральної (Кіровської) районної в м. Дніпрі ради № 24

від 09 лютого 1996 року він перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

4. З 17 січня 2007 року він переведений до категорії осіб, які мають право позачергового отримання жилих приміщень за пільгою, передбаченою чинним законодавством для інвалідів війни, відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпрі ради № 6 від 17 січня 2007 року.

5. Зазначав, що оскільки він з 2007 року перебуває на обліку як особа, що користується правом позачергового поліпшення житлових умов, а отже має переважне право перед всіма іншими категоріями громадян на отримання житла, таке житло повинно надаватись протягом двох років з моменту постановки на облік

6. З огляду на наведене та враховуючи уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд: визнати бездіяльність виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради щодо ненадання йому протягом тривалого часу позачергово житлового приміщення з родиною - протиправною; зобов`язати виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради ухвалити рішення про надання йому у постійне користування житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, з урахуванням кількості членів його сім`ї, в порядку статті 48-1 Житлового кодексу України; зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради вчинити дії з розподілу та надати йому у постійне користування житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, з урахуванням кількості членів його сім`ї, в порядку статті 48-1 ЖК України.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 30 червня 2021 року, з урахуванням ухвали Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

8. Зобов`язано виконавчий комітет Дніпровської міської ради ухвалити рішення про надання ОСОБА_1 у постійне користування житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, у порядку, визначеному ЖК України.

9. Зобов`язано Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради надати ОСОБА_1 у постійне користування житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, з урахуванням кількості членів його сім`ї, в порядку, визначеному ЖК України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

10. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

11. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на позачергове забезпечення житлом на підставі пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а ненадання йому позачергово такого житла протягом тривалого часу свідчить про ухилення відповідачів від виконання покладених на них обов`язків. За відсутності даних про наявність окремого списку осіб, які мають право на позачергове отримання приміщень, суд вважав, що надання такого житла позивачу не становитиме порушення норм чинного законодавства та прав інших осіб.

12. Вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідачів суд першої інстанції вважав неефективним способом захисту прав позивача. Посилання на положення статті 48-1 ЖК України суд вважав помилковими, з огляду на відсутність рішення про розподіл житла ОСОБА_1 .

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

13. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

14. Постанова апеляційного суду мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність підстав для надання житла позивачу поза існуючою черговістю. Зобов`язуючи виконавчий комітет Дніпровської міської ради ухвалити рішення про надання позивачу у постійне користування житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з врахуванням кількості членів його сім`ї, а Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради - вчинити дії з розподілу та надання такого житлового приміщення, суд першої інстанції порушив права та інтереси інших осіб, які передують позиції позивача у списку позачерговиків.

Узагальнені доводи касаційної скарги

15. 07 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року та залишити в силі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року.

16. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-87цс13, від 04 червня 2014 рокуу справі

№ 6-50цс14, від 03 червня 2015 року у справі№ 6-390цс15, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 712/4259/17 та у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 200/5893/18-ц, від 30 січня 2020 року

у справі № 335/3599/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19,

від 03 квітня 2020 рокуу справі № 344/8248/17-ц і застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також посилається на те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована посиланням на те, що він має право на позачергове отримання житла відповідно до вимог пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до частини третьої статті 46 ЖК України громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Заявник зосереджує увагу на тому, що відповідачем не було надано суду першої інстанції доказів того, що існує список осіб, передбачених частиною третьою статті 46 ЖК України. З огляду на наведене, вважає правильним висновок суду першої інстанції, що розподіл житла та надання його пільговим категоріям відбувається непрозоро та повільно. Водночас звертає увагу, що запропонована йому у 2013 році квартира не відповідала санітарним та технічним вимогам.

18. Вважає, що надане до апеляційного суду рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 990 від 15 листопада 2022 року, згідно з яким станом на 01 січня 2022 року номер його сім`ї у черзі є 380, неналежним доказом, оскільки на час розгляду справи у суді першої інстанції його не існувало. Крім того, зазначений доказ поданий з порушенням строків та порядку надання доказів до суду апеляційної інстанції.

19. Застосовані судом апеляційної інстанції правові висновки Верховного Суду вважає нерелевантними до спірних правовідносин, посилається на наявність підстав для відступу від них.

20. Додатково зауважує, про безпідставне поновлення судом апеляційної інстанції строків на апеляційне оскарження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21. Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

22. Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженняпостанови Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі № 200/9633/18, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

23. 19 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

24. Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Продовжено до 26 жовтня 2023 року виконавчому комітету Дніпровської міської ради строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

25. Відзив виконавчого комітету Дніпровської міської ради на касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтований посиланням на те, що позивач може реалізувати своє право на отримання житла позачергово лише після забезпечення житлом осіб, які станом на час прийняття рішення, включені до списку і перебувають в черзі перед ним, маючи такі ж самі житлові права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та має пільги, передбачені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

27. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 01 квітня 1997 року № 5/533-97, ОСОБА_1 та членам його сім`ї - дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 належить на праві спільної власності квартира, загальною площею 29, 5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

28. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Центральної районної у м. Дніпрі від 10 жовтня 2017 року за вих. № 16/455, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у виконкомі Центральної (Кіровської) районної у м. Дніпрі ради у загальній черзі з 09 лютого 1996 року; з 17 січня 2007 року - у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання жилих приміщень за пільгою, передбаченою чинним законодавством для інвалідів війни.

29. Як вбачається з листа виконавчого комітету Центральної районної у

м. Дніпрі ради від 18 серпня 2017 року за вих. № 40/18, за період з 2013-2017 років жилими приміщеннями було забезпечено 14 сімей/осіб, які перебували на квартирному обліку у виконкомі Центральної районної ради у м. Дніпрі, зокрема, 8 сімей осіб, які користуються правом позачергового отримання житла.

30. Згідно з листом Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 19 вересня 2017 року за вих. № П-434/3, у 2013 році департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 запропонована двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , від якої родина позивача відмовилася.

Позиція Верховного Суду

31. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

32. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

33. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

35. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

36. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

37. Статтею 47 Конституції гарантовано право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

38. Відповідно до статі 9 ЖК України забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

39. Статтею 31 ЖК України передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

40. Згідно із частиною першою статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

41. Частиною першою статті 46 ЖК України передбачено, що поза чергою жиле приміщення надається визначеним категоріям громадян, в тому числі особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам.

42. Відповідно до частини третьої статті 46 ЖК України громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

43. Умови та порядок отримання позачергового житла ветеранами та інвалідами війни визначені нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також ЖК України.

44. Вказане право на отримання житла поза чергою особами з числа учасників бойових дій також закріплено у пункті 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

45. Згідно з пунктом 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій.

46. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

47. Отже, забезпечення житлом пільгових категорій осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законом.

48. Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

49. Подібний за своїм змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня

2014 року № 6-50цс14, від 03 червня 2015 року № 6-390цс15, постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 712/4259/17-ц, а також постановах Верховного Суду від 14 лютого 2020 року у справі № 752/12434/19, від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 344/16215/17, від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 750/2087/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 754/5252/19, від 20 січня 2023 року у справі № 761/1724/21від 09 серпня 2023 року у справі № 932/9341/20.

50. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на позачергове отримання житла відповідно до вимог пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте забезпечення його житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю, з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

51. Позивачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності дій відповідача, а також наявності підстав для порушення черговості надання житла в межах списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

52. Під час розгляду справи апеляційним судом відповідач надав список осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, станом на 01 січня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 разом із сім'єю дійсно перебуває в такому списку за № 380 (дата включення до списку - 17 січня

2007 року).

53. Відповідачі не приймали рішень про відмову в забезпеченні благоустроєним житлом ОСОБА_1 , більш того у 2013 році пропонували позивачу двокімнатну квартиру, яка була придбана за державні кошти виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради для поліпшення житлових умов інвалідів війни І-ІІ групи, від якої його сім`я відмовилася.

54. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

55. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

56. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

57. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

58. Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, встановив фактичні обставини справи, які необхідні для правильного вирішення спору та з дотриманням наведених вище принципів оцінки доказів дійшов загалом правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

59. Посилання касаційної скарги на безпідставне прийняття доказів на стадії апеляційного провадження є необґрунтованими, з огляду на отримання таких доказів на запит суду (з метою з'ясування фактичних обставин справи), порушення судом першої інстанції норм процесуального права при оцінці доказів шляхом застосування концепції негативного доказу (встановлення наявності у позивача права на отримання житла поза існуючою чергою за відсутності в матеріалах справи відповідного списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

60. Ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженого судового рішення на підставі актуального на час вирішення справи списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

61. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

62. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

63. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

64. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

65. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

66. Посилання касаційної скарги на необхідність відступлення від сталих висновків Верховного Суду України та Верховного Суду щодо можливості забезпечення житлом громадян, які потребують соціального захисту, лише у порядку черговості, з урахуванням часу зарахування на облік та у порядку, передбаченому законодавством, слід визнати необґрунтованими.

67. Відступ від правової позиції - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

68. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів. Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними.

69. Єдність судової практики забезпечує прогнозованість судових рішень у подібних справах. Різне застосування правових норм у подібних фактичних ситуаціях шкодить правовій визначеності.

70. У рішенні від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom, заява № 27238/95, § 70) Європейський суд з прав людини також наголосив, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Оскільки Конвенція є передусім та в основному системою захисту прав людини, Європейський суд з прав людини має стежити за змінами умов у державі-відповідачі та в інших договірних державах і реагувати, зокрема, на будь-який консенсус між ними як на досягнуті стандарти, до яких потрібно прагнути.

71. Обґрунтованих підстав для відступу від наведених вище правових висновків Верховного Суду України та Верховного Суду касаційна скарга не містить.

72. Доводи касаційної скарги щодо допущення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині необґрунтованого поновлення строку на апеляційне оскарження не знайшли свого підтвердження, з огляду на подання Дніпровською міською радою апеляційної скарги на 7 день після отримання повного тексту рішення суду першої інстанції. Обґрунтувань незаконності застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України у спірних правовідносинах заявником не наведено.

73. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович