Дата документу 14.11.2023
Справа № 501/2893/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді - Петрюченко М.І.

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

до

відповідача ОСОБА_2 , місце реєстрації: за адресою: АДРЕСА_2

третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, місце знаходження: м. Чорноморськ, Одеської області, проспект Миру, буд.33

предмет та підстави позову:про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки,

учасник справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі позивач) 26.07.2023 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач по справі є матір`ю дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З самого народження дитини відповідач самостійно самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків і дитина проживає разом з відповідачем, який доводиться йому дядьком та матір`ю відповідача, ОСОБА_4 , яка дитині доводиться двоюрідною бабусею. Позивач самостійно забезпечує дитині духовний, фізичний розвиток, дбає про його здоров`я, сприяє повноцінній реалізації, як підлітка, забезпечує матеріально. Дитина передана на утримання та виховання тимчасово відповідачу. Відомості про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_3 записані зі слів матері, відповідач надала нотаріально посвідчену заяву про відмову від батьківських прав на дитину. Інших осіб, які могли б бути опікунами немає, відповідач бажає бути опікуном дитини.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідачка була належним чином сповіщена про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з`явилась, відзив на позов не надала.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач надав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд їх задовольнити (а.с.36).

Відповідач надала до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності (а.с.37).

Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.6) ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками записані ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

В матеріалах цивільної справи є копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 (а.с.10), якою вона надала письмову згоду щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту з місця проживання від 25.07.2023 року дитина від народження проживає разом із ОСОБА_1 та його матір?ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7).

Згідно характеристики з навчального закладу, дитиною займається її дядько ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 05.10.2023 №270 доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити його опікуном ОСОБА_1 (а.с.42).

ОСОБА_1 є двоюрідним дядьком дитини, дитина передана на утримання та виховання тимчасово йому, має у власності житло та постійний дохід, відсутність судимості (а.с.13, 44, 54).

V. Оцінка Суду.

А. Щодо позбавлення батьківських прав.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому "якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач відразу ж після народження дитини відмовилась від неї, життям доньки не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною належного виховання, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини, виходячи із положень статей 164-167 СК, є підставою для позбавлення батьківських прав.

Також, відповідач не навів докази, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з його дитиною.

Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у народження і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання сина без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі „Мамчур проти України".

Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення як найкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

В ситуації, що розглядається розлучення відповідача з дитиною в першу чергу відбулось відразу ж після народження при ініціативі відповідача, яка протягом всього часу життя дитини не виявила бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку із сином.

Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між нею та сином не зміняться в бік розлучення матері з дитиною, де мати не бажає приймати участі у вихованні дитини і відмовляється від своїх батьківських прав відносно неї.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про малолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини.

Отже, Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини.

Крім того, Суд звертає увагу, що взаємовідносини між донькою на матір`ю склались таким чином, що дитина протягом більшого періоду свого життя проживає окремо від батька, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані "інтереси дитини" в широкому розумінні на поняття сім`ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини).

Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона із сином не проживає, так само даний захід не виключає можливість побачення матері із своїм сином.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною.

Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169).

В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача, в його сімейне життя та при визначенні „якнайкращих інтересів дитини".

Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче судове засідання, судовий розгляд справи, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органу опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так і змінити своє відношення до виховання та утримання дитини.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться „якнайкращі інтереси дітей", оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

Щодо встановлення опіки.

Відповідно до ст.243 Сімейного кодексу України, опіка встановлюється над дитиною органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Як визначено у ч.3 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.4 ст.63 Цивільного кодексу України, опікун призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна.

Виходячи зі змісту ст.63 Цивільного кодексу України та ст.244 Сімейного кодексу України, опікуном дитини може бути повнолітня фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Беручи до уваги всі наведені міркування, Суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог.

З цих підстав, керуючись статтями 2.5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , опікуном малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко