Провадження №2/389/599/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Українського В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гой І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду міста Знам`янка Кіровоградської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Суботцівської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0363. Вказану земельну ділянку чоловік отримав на підставі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 08 травня 2002 року, про що виданий 16 серпня 2002 року державний акт про право приватної власності на землю серії IІ-КР №016463. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що відповідно до наданих нею документів встановлено, що ОСОБА_2 помер раніше, ніж було прийняте розпорядження про передачу йому у приватну власність земельної ділянки та, власне, виданий державний акт на землю, тому цей державний акт не може підтвердити право власності та належності майна спадкодавцеві.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи без її участі та задовольнити вимоги.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, надав заяву, відповідно до якої не заперечив проти задоволення позовних вимог та просив проводити розгляд справи без участі представника. Вирішення питання залишив на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим повторно Знам`янський відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 17 травня 2023 року.

Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-КР №016463 встановлено, що розпорядженням голови Знам`янської районної державної адміністрації від 08 травня 2002 року № 169-р ОСОБА_2 надана у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 232 площею 4,02 гектарів, яка розташована на території Мошоринської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, про що 16 серпня 2002 року виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №016463, кадастровий номер земельної ділянки 352228420:02:000:0232.

Згідно зі спадковою справою 82/2023 заведеною Другою знам`янською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 звернулася його дружина ОСОБА_1 . Інші спадкоємці як за заповітом, так і за законом відсутні. нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку мотивуючи тим, що відповідно до наданих нею документів встановлено, що ОСОБА_2 помер раніше, ніж було прийняте розпорядження про передачу йому у приватну власність земельної ділянки та, власне, виданий державний акт на землю, тому цей державний акт не може підтвердити право власності та належності майна спадкодавцеві.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.

Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за житія спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.3.1, 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивач має право на спадщину за законом, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку та розпорядження про передачу у приватну власність земельної ділянки були видані після смерті спадкодавця, суд приходить до висновку про те, що порушені права позивачів підлягають захисту, а позовні вимоги задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259,263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0363, розташовану на території Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (колишньої Мошоринської сільської ради), в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Суботцівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області розташована в с. Суботці Кропивницького району Кіровоградської області вул. Центральна, 24 .

Суддя В.В. Український