Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2023 Справа №607/14219/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О.М.

за участю секретаря с/з Медвідь О. А.

учасників справи

представника позивача Здирко М. В,

представника відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суду із позовом до відповідачів Держави Україна, в особі Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він як учасник бойових дій має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня.

Однак, держава в особі Управління соціального захисту Тернопільської районної державної адміністрації не здійснила повної виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, через що ОСОБА_3 постраждав на суму 6 800,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 500/3471/20 позов ОСОБА_3 до Управління соціального захисту Тернопільської районної державної адміністрації було задоволено та було зобов`язано Управління соціального захисту Тернопільської районної державної адміністрації перерахувати та виплатити ОСОБА_3 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Після цього, 22 жовтня 2023 року було подано заяву на примусове виконання рішення суду разом із оригіналом виконавчого листа.

25 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 67239662.

З 25 жовтня 2021 року по даний час рішення суду не виконане та грошові кошти в сумі 6 800,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_3 не перераховані.

Даним невиконанням рішення суду ОСОБА_3 завдана моральна шкода, оцінена в розмірі 100 000,00 грн.

У зв`язку із не досягненням згоди, щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримала, з підстав та обґрунтувань, викладених у позові та просила його задовольнити.

Представник Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем під час звернення з позовом в суд, не подано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювана, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювання та вини останнього в її заподіянні, також не доведено характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких зазнав позивач внаслідок дій відповідача.

Стороні відповідача рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 у справі № 500/3471/20 вручене не було, тобто про зобов`язання відповідача вчинити будь які дії сторону відповідача повідомлено не було.

Так, 25.10.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 67239662.

І лише 26.07.2023 представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подає заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Тобто, стягувач, як заінтересована особа, майже два роки не цікавився виконавчим провадженням.

Таким чином, не відповідач, якому не було відомо про прийняте судом рішення, має відповідати за його не виконання, а орган, на який покладено примусове виконання такого рішення.

Тільки 26.10.2021 на ім`я відповідача надійшла постанова старшого державного виконавця Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М від 25.10.2021 про відкриття виконавчого провадження про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу ОСОБА_3 недоплачену грошову допомогу до 05.05.2020 у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з врахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, постанова від 25.10.2021 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 2400 грн та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 130 грн.

03.11.2021 управлінням соціального захисту Тернопільської РДА направлено листа старшому державному виконавцю ОСОБА_5 що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду управлінням виконано частково, а саме нараховано ОСОБА_3 разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику війни у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, яка становить 6800 грн за мінусом виплаченої суми 1390 грн, проте виплатити дану суму управлінням не має можливості, у зв`язку з відсутністю фінансування даних видатків. Також 02.11.2021 управлінням направлено відповідь ДВС щодо стягнення виконавчого збору.

В 2022 році почали поступати кошти відповідно до бюджетного фінансування на забезпечення виконання рішень судів про те управлінням і надалі не було можливості виконувати рішення судів в добровільному так, як державною виконавчою службою заблоковано рахунок з якого проводяться виплати по рішеннях судів для стягнення виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню.

Однак, управління казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області повідомило, що на виконанні у них знаходиться 32 виконавчих документи на загальну суму 651821 грн на користь Управління примусового виконання рішень судів у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) і проведення інших платежів буде проводитись після безспірного списання вищезазначених сум.

У судовому засіданні представник відповідача Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації заперечила щодо задоволення позову, з підстав та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов.

Представник Державної казначейської служби України подала відзив на позов, в якому вказав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, у встановленому ЦПК України порядку, наявність правових підстав для відшкодування заявленої до стягнення моральної шкоди. А тому, заявлені вимоги є необґрунтовані, документально не підтверджені, не базуються на вимогах чинного законодавства та не підлягають до задоволення.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, з підстав та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, в яких вказав, що відповідачем виконано рішення суду не в повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, що є поважною причиною. Також позивачем не доведено наявність моральної шкоди на тому рівні негативних емоцій, які б викликали страждання або приниження від дій посадової особи органу державної влади, який саме негативний вплив мали ці дії на позивача та яким доказами підтверджуються наслідки такого впливу, а також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Відтак, позовна вимога в цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а тому просить відмовити в задоволені позовної заяви ОСОБА_3 в повному обсязі.

Позивач не подав відповідь на відзив.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду залучено до участі у справі співвідповідача та третю особу.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 500/3471/20 зобов`язано Управління соціального захисту Тернопільської районної державної адміністрації перерахувати та виплатити ОСОБА_3 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

На підставі вказаного рішення суду, 18 жовтня 2021 року Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 500/3471/20 про зобов`язання Управління соціального захисту Тернопільської районної державної адміністрації перерахувати та виплатити ОСОБА_3 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

22 жовтня 2021 року позивачем ОСОБА_3 було подано заяву на примусове виконання рішення суду разом із оригіналом виконавчого листа.

25 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 67239662, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2021.

Судом з`ясовано, що вищевказане рішення суду не виконане на час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що у зв`язку з невиконанням рішення суду, йому спричинено моральну шкоду, яку слід стягнути з держави на його користь в розмірі 100 000,00 грн.

Суд частково погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статті 56 Конституції України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач є учасником бойових дій та діючим військовослужбовцем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не виконано вказані вище рішення судів і на даний час, протилежного відповідачами не доведено.

Оскільки судові рішення, які набрали законної сили, не виконані, суд вважає дійсним факт протиправної бездіяльності відповідачів щодо виконання судових рішень та наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди.

Так, слід вважати, що тривале невиконання рішень судів спричинило позивачу відчуття: невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів.

Вказана бездіяльність та подальші негативні наслідки такої для позивача мають місце протягом тривалого часу і тривають по даний час (протилежного не доведено). Вказане потребує для позивача докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе.

Тому, зважаючи на обсяг, характер та тривалість заподіяних моральних страждань позивачу; його особи, те що він є діючим військовослужбовцем, враховуючи предмет його позову; вплив такого рішення на реалізацію ним своїх прав та неможливість виконання рішення та відповідно неможливість протягом тривалого часу реалізувати права, які відновлені цим рішенням, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди визначений позивачу слід вважати завищеним.

Однак враховуючи принципи розумності та справедливості, те, що стосовно позивача не виконано рішення суду від 18.02.2021 про зобов`язання Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації перерахувати і виплатити ОСОБА_3 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахування попередньо виплаченої суми допомоги, суд вважає за можливе необхідну до відшкодування моральну шкоду визначити ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн.

Також, згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Положеннями п.1 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Вище зазначене свідчить, що Казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що слід стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Тому, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Задовольнити частково позов ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, місцезнаходження: вул. М. Кривоноса, 10, м. Тернопіль, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 03195518;

Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37567646;

Третя особа Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вул. Грюнвальдська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 43316386.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10 листопада 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко