УХВАЛА

02 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 465/1231/22

провадження № 61-6251св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»;

розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Базалицького Романа Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 01 квітня 2021 року між ним та відповідачем було підписано заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу, на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, на офіційному веб-сайті www.planetavto.cm.ua. За цим договором лізингодавець надає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у додатку № 1, строк лізингу 60 місяців. Згідно з додатком № 2 до договору надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором. Згідно з пунктом 14.7 договору після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 252 тис. грн. Відповідно до пункту 14.2 договору щомісячно в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 5 410 грн та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю. На виконання умов договору відповідач передав йому автомобіль «Jaguar» моделі XF, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску. Згідно з договором та додатком № 3 ним вносилися платежі: 1-й платіж у розмірі 252 тис. грн, наступні платежі у розмірах згідно графіку на загальну суму 300 750 грн. Предмет лізингу - автомобіль «Jaguar», моделі XF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у нього вилучено 12 січня 2022 року, що підтверджується актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» від 12 січня 2021 року (вірний рік «2022»), з мотивів наявності простроченої заборгованості. Вказував, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень статті 799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень статті 220 цього Кодексу є нікчемним. Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 300 750 грн та понесені ним судові витрати.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 300 750 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Франківського районного суду міста Львова від 09 червня 2022 року заяву представника позивача - адвоката Базалицького Р. В. про стягнення судових витрат задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 5 805 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Автокредит Плюс» залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2022 року - без змін.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 06 липня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Базалицького Р. В. про стягнення судових витрат задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 3 040 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «Автокредит Плюс» залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року - без змін.

Короткий зміст вимог заяви

13 квітня 2023 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Базалицького Р. В. про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 понесені останнім в суді касаційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 400 грн.

Заява обґрунтована тим, що разом з відзивом на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Базалицький Р. В. подав заяву про розподіл судових витрат, у зв`язку з чим на виконання вимог статті 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) повідомляє суд про суми судових витрат, які поніс позивач в суді касаційної інстанції.

20 квітня 2023 року Верховним Судом направлено до Франківського районного суду міста Львова запит про витребування матеріалів справи.

17 жовтня 2023 року справа № 465/1231/22 надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

У суду відсутні повноваження для поновлення такого строку з власної ініціативи.

Матеріалами справи підтверджується, що постанова Верховним Судом прийнята 03 квітня 2023 року.

Разом із тим, звертаючись до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі 12 квітня 2023 року, тобто поза межами строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, представник ОСОБА_1 - адвокат Базалицький Р. В. не заявляв клопотання про поновлення такого строку.

Посилання заявника на те, що повний текст постанови Верховного Суду від 03 квітня 2023 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 07 квітня 2023 року, а тому заява про ухвалення додаткового рішення, подана 12 квітня 2023 року у передбачений процесуальним законом строк, - є безпідставними, оскільки вказані обставини не є підставою для висновку, що вказаний строк вважається непропущеним. Оскільки із заявою про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення до суду заявник не звертався, то суд позбавлений права поновлювати такий строк з власної ініціативи.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для залишення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Базалицького Р. В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі без розгляду, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Базалицького Романа Валерійовича про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара