Справа № 750/6599/22
Провадження № 2/750/110/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2023 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
судді Карапута Л.В.,
секретаря Новик В.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення коштів, пені та моральної шкоди,
13.10.2022 року позивачі звернулися до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення коштів, пені та моральної шкоди, в якому просили:
Обгрунтовано позов тим, що позивачі внаслідок військової агресії Росії проти України позбавились роботи та, з метою забезпечення особистої безпеки, виїхали до Німеччини. Перебуваючи у Німеччині, з метою працевлаштування, позивачі звернулись до Рекрутингової агенції «Be Work» (ФОП ОСОБА_4 ) представники якої гарантували, що допоможуть отримати роботу у Німеччині за умови сплати 200 евро (7600 грн.) авансу та 200 евро (7600 грн.) після працевлаштування. Жодних інформаційних послуг відповідач фактично не надав, працевлаштуванню ніяк не сприяв. Позивачі стали жертвою шахраїв, які ошукують громадян України біженців, тому просили захистити порушені права та стягнути з відповідача сплачені кошти.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Представник позивачів подав заяву про розгляд справи без його участі, в своїй заяві визначив розмір пені та просив:
Відповідач у судове засідання втрет`є не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки.
Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Судом встановлено, що 02.09.2022 року були укладені наступні договори:
- Договір №3484 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 на пошук вакансії «Пакувальник на шоколадній фабриці Ritter Sport у місті Вальденбух (Німеччина), роботодавець надає житло, роботодавець надає харчування один раз на день, оплата роботи - 14,5 євро за годину нетто, денна зміна, графік 5/2, 8 годинний робочий день.
- Договір №3483 між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 на пошук вакансії на пошук вакансії «Пакувальник на шоколадній фабриці Ritter Sport у місті Вальденбух (Німеччина), роботодавець надає житло, роботодавець надає харчування один раз на день, оплата роботи -14,5 євро за годину нетто, денна зміна, графік 5/2, 8 годинний робочий день.
- Договір №3485 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 на пошук вакансії «Пакувальник на шоколадній фабриці Ritter Sport у місті Вальденбух (Німеччина), роботодавець надає житло, роботодавець надає харчування один раз на день, оплата роботи - 14,5 євро за годину нетто, денна зміна, графік 5/2, 8 годинний робочий день.
Згідно п. 1.1. укладених сторонами спору Договорів, виконавець, на виконання доручення клієнта, особисто, на власний ризик, власними силами і за власний рахунок, надає клієнту інформаційно-консультаційні послуги, перелік яких визначений п. 1.2. цього Договору (надалі за текстом цього Договору - «Послуги») в погоджений сторонами строк, а клієнт приймає Послуги, надані виконавцем та оплачує надані ним Послуги в термін, в порядку та в сумі, що встановлені цим договором.
Пунктом 1.2. встановлено перелік послуг, що надаються виконавцем клієнту згідно п. 1.1. цього Договору: сприяння та допомога у пошуку можливостей для працевлаштування; інформаційні та консультаційні послуги з питань можливостей та умов працевлаштування, сприяння та допомога у підборі найкращих трудових вакансій в будь-якій країні Європейського Союзу, а також Швейцарії, Королівстві Норвегія та Великобританії; виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, навичок та вмінь Клієнта; інформаційні та консультаційні послуги з питань законодавства про працю, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, законодавства про статус, правила перебування та поведінку іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонного, митного та валютного законодавства, яке використовується країнами, вказаними в п. 1.2.1. цього Договору; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, вказаних в п. 1.2.1. цього Договору, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, вказаних в п. 1.2.1 цього Договору.
Пунктом 2.3.2. Договору встановлено, що строк надання Послуг становить 5 (п`ять) робочих днів (без урахування святкових чи вихідних днів) з моменту внесення авансового платежу (200 евро).
Пунктом 3.3.2 Договору встановлено, що Виконавець зобов`язаний надавати Послуги компетентно, добросовісно й належним чином, на високому якісному і професійному рівні, а також піклуючись про права, інтереси та потреби Клієнта як про свої власні.
Пунктом 3.3.5. Договору встановлено, що Виконавець зобов`язаний сприяти Клієнту в своєчасному і правильному заповненню та оформленню всіх анкет та повідомлень, а також сприяти їх своєчасному переданню потенційному роботодавцю.
Згідно п. 3.3.6. Договору, Виконавець зобов`язаний сприяти Клієнту в отриманні інформації та повідомлень від потенційних роботодавців.
Із зазначених положень Договору вбачається, що до обов`язків відповідача належить надання інформації, яка повинна мати об`єктивну цінність для Клієнта і за наслідком використання такої інформації Клієнт повинен отримати для себе блага у вигляді укладеного договору з роботодавцем в Німеччині (за наслідком проведеної співбесіди з потенційним роботодавцем).
З часу підписання договору позивач не отримував жодного повідомлення та інформації від виконавця щодо виконання умов договору про надання послуг.
Положенням статті 629 ЦК України закріплений принцип обов`язковості договору. Тобто ЦК України закріплює прицип непорушності досягнутих сторонами правочину домовленостей, а відтак і закріплених у договорі відповідних умов. Однак, після укладення договору в процесі його виконання може виникнути потреба у внесенні змін до умов договору за ініціативою однієї або обох сторін, або ж, договір взагалі може бути припинений шляхом його розірвання.
У загальних положенням про договори в ЦК України безпосередньо визначаються підстави та правові наслідки лише щодо зміни та розірвання договору, але не містяться норми, які б конкретно визначали підстави та порядок припинення договору, крім його розірвання, яке є лише однією із підстав припинення договору.
Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.
Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.4 ст. 10 вказаного Закону).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, передбачені договором або законом.
Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
У зв`язку з недобросовісним ставленням відповідача до зобов`язань за договором, яке суд розцінює як підставу відповідача уникнення відповідальності, адже позивачі в цілому не отримали замовлені послуги.
Права та обов`язки споживачів визначені статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п.8 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Зважаючи на те, що у п`ятиденний термін з дня оплати відповідно до п. 4.2. Договорів (в період з 03.09.2022 року по 09.09.2022 року) - відповідач договори не виконав, у зв`язку із чим такі договори мають бути розірвані.
Відтак, позов в частині розірвання договорів та стягнення сплачених грошових коштів за договорами підлягає задоволенню.
Суд вирішуючи спір в частині стягнення пені за неналежне виконання зобов`язання, встановив, що позивачі добросовісно виконали вимоги договору, а відповідач порушив такі умови договору, не виконав взяті на себе зобов`зання, а тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені за просточення виконання зобов`язання підлягає задоволенню як така, що ґрунтується п.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Зважаючи на надані докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують уцілому позовні вимоги, судом не встановлені.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Позивачі стверджують, що шахрайськими діями відповідача їм завдано душевних страждань. Внаслідок війни позивачі втратили роботу в Україні та, зважаючи на їх молодий вік, не мають заощаджень для можливості свого тривалого забезпечення, не маючи постійного джерела доходів;
Шахрайство Відповідача застало їх під час перебування у Німеччині, де позивачі ще не мають ніяких соціальних або робочих зв`язків. Тривалий час позивачі живуть у невизначеності.
Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає також доведеним заподіяння позивачам моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях. Вирішуючи питання розміру відшкодування суд враховує глибину та тривалість заподіяних душевних страждань і з урахуванням принципу розумності, об`єктивності та справедливості вважає достатньою компенсацією для кожного позивача в розмірі 1000 грн. 00 коп.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.
При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду та значенням справи для позивачів.
Таким чином з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню по 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу на кожного.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення коштів, пені та моральної шкоди задовольнити.
Розірвати Договір №3483 від 02.09.2022 року «Про надання послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном», укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Розірвати Договір №3484 від 02.09.2022 року «Про надання послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном», укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Розірвати Договір №3485 від 02.09.2022 року «Про надання послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном», укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Суддя Л.В. Карапута