КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 357/9177/22 Головуючий у суді першої інстанції - Бондаренко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, який мотивувала тим, що 28 липня 2000 року між нею та відповідачем - ОСОБА_1 було укладено шлюб. Під час перебування в шлюбі за спільні кошти сім`ї подружжям було придбано:

1) 05 червня 2008 року легковий автомобіль MITSUBISHI PAJERО, чорного кольору, 2008 року випуску, тип кузова універсал-загальний, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , об`ємом 2477 куб см.

2) 13 червня 2017 року причіп Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, тип: ПР- Борговий-Загальний, номер кузова: НОМЕР_3 , повна маса 750 кг, що підтверджується відповіддю Головного Сервісного центру МВС України від 22 серпня 2022 року № 31/735A3-5525-2022.

Вказувала, що ринкова вартість автомобіля, згідно продажу аналогічних автомобілів на AUTO.RІA станом на день звернення до суду становить 400 000 грн, а причепа 20 000 грн.

Позивач зазначала, що 01 червня 2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/15602/21 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу, з відповіді сервісного центру МВС України їй стало відомо, що вище вказаний транспортний засіб разом з причепом відповідач без її згоди відчужив.

Так, згідно реєстраційної картки ТЗ від 12 січня 2022 року, автомобіль MITSUBISHI PAJERO був перереєстрований на нового власника ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 3242/2022/3036793 від 12 січня 2022 року.

Згідно реєстраційної картки ТЗ від 22 січня 2022 року, причіп Лідер 810082, був перереєстрований на нового власника ОСОБА_5 на підставі договору укладеного у СГ № 7214/22/006662 від 19 січня 2022 року.

Відтак, позивач вважає, що знаючи про те, що 29 грудня 2021 року вона звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, відповідач свідомо, без її згоди, як дружини, розпорядився спільним майном подружжя на свій розсуд, продавши його.

Разом з тим, позивач посилалась на те, що із відповіді Сервісного центру МВС України слідує, що одразу після набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а саме 06 липня 2022 року, за кошти отримані від продажу спільних транспортних засобів придбав автомобіль MERCEDES-BENZ ML 300, 2010 року випуску.

Враховуючи те, що транспортний засіб та причіп були відчужені без її згоди, як дружини та проти її волі, ОСОБА_3 вважає, що вона має право отримати грошову компенсацію своєї частки автомобіля та причепа.

Враховуючи заяву про зменшення позовних вимог (а.с.88), ОСОБА_3 просила суд поділити спільне майно подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на її користь вартість 1/2 частини спільного автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, тип кузова універсал-загальний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , об`ємом 2477 куб см., в сумі 171 730 грн та вартості 1/2 частини причепа Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, тип: ПР-Бортовий-Загальний, номер кузова НОМЕР_3 в сумі 5 583 грн, всього 177 313 грн, а також вартість проведеної судової авто-товарознавчої експертизи в сумі 2400 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Поділено спільне майно подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини спільного автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, тип кузова універсал-загальний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , об`ємом 2477 куб см., у розмірі 171 730 грн та вартість 1/2 частини причепа Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, тип: ПР-Бортовий-Загальний, номер кузова НОМЕР_3 у розмірі 5583 грн, всього 177 313 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі: 1773,13 грн - зі сплати судового збору, 2400 грн - за проведення експертизи, 5000 грн - за правничу допомогу, всього у розмірі 9173,13 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відчуження спірного автомобіля відбулось в січні 2022 року, тобто в період спільного проживання сторін, перебування їх в шлюбі та шлюбних відносинах. Так, в рішенні про розірвання шлюбу встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства у лютому 2022 року.

Відтак, апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що сторони проживали окремо станом на день відчуження майна, а відчуження відбулось без згоди дружини. Доказів протилежного позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що ним надано дублікати чеків щодо перерахування позивачу грошових коштів, навіть після розлучення, що на його думку, свідчить про наявність фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства між сторонами. Позивач не заперечувала отримання таких грошових коштів саме від відповідача, відтак висновок суду щодо відсутності на дублікатах даних про відправника та призначення платежу не відповідає дійсним обставинам справи.

Наголошує представник апелянта й на тому, що висновок авто-товарознавчої експертизи не відповідає реальній ціні продажу автомобіля та причепа, тому не погоджується із прийняттям судом рішення на підставі відповідного висновку та наголошує на тому, що до уваги треба брати за основу дійсну ціну продажу спірного майна.

Враховуючи вказане, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Позивачка у справі ОСОБА_3 при апеляційному розгляду справи заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та позивачки, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивачка у справі ОСОБА_3 та відповідач у справі ОСОБА_1 з 28 липня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбу та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року шлюб між ними було розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано 05 червня 2008 року легковий автомобіль MITSUBISHI PAJERО чорного кольору, 2008 року випуску, тип кузова універсал-загальний, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , об`ємом 2477 куб см. та 13 червня 2017 року - причіп Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, тип: ПР- Борговий-Загальний, номер кузова: НОМЕР_3 , повна маса 750 кг. Вказаний автомобіль та причеп були зареєстровані на відповідача ОСОБА_1 . Вказані обставини підтверджено матеріалами справи (а.с. 4, 5, 20, 53-54, 102-104) та визнаються сторонами.

З відомостей, які зазначені у листі Головного Сервісного центру МВС України від 22 серпня 2022 року № 31/735A3-5525-2022, реєстраційних картках, відповіді ТСЦ МВС №3242 та наданих копій договорів комісії, купівлі-продажу (а.с. 5, 7, 8, 37-39, 51) встановлено, що відповідачем - ОСОБА_1 було відчужено: транспортний засіб MITSUBISHI PAJERО чорного кольору, 2008 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ №3242/2022/3036793 від 12 січня 2022 року ОСОБА_4 , за ціною 49000,00 грн, та причіп Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу, укладений у СГ №7214/22/006662 від 19 січня 2022 року ОСОБА_5 за ціною 5000,00 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції мотивував своє рішенням тим, що спірне майно набуте в період шлюбу сторін по вказаній справі, є їх спільною сумісною власністю подружжя, враховуючи, що відповідач не оспорює презумпцію спільності права власності на вищевказане майно, тому воно підлягає поділу.

Враховуючи, що транспортний засіб та причіп були відчужені без згоди позивача, як дружини, та проти її волі, тому суд дійшов висновку, що позивачка у справі ОСОБА_3 має право отримати грошову компенсацію своєї частки автомобіля та причепа. Визначаючи розмір стягнення вартості частини спільного майна : автомобіля та причепу, суд взяв до уваги висновок експерта автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів №45 від 10 березня 2023 року (а.с.75-83), та стягнув з урахування даного висновку з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки вартість 1/2 частини спільного автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, в сумі 171 730 грн та вартість 1/2 частини причепа Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, в сумі 5583 грн, всього 177 313,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відповідає з огляду на наступне.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення міститься у статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Тому закон встановив презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Аналогічні правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712цс19.

Отже, будь-які правочини чи дії, спрямовані на отримання майна, зокрема, коштів, вчинені одним із подружжя під час шлюбу вважаються такими, що вчинені в інтересах подружжя і сім`ї.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом сторони за час перебування у шлюбі придбали у спільну сумісну власність :MITSUBISHI PAJERО чорного кольору, 2008 року випуску, тип кузова універсал-загальний, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , об`ємом 2477 куб см. та 13 червня 2017 року - причіп Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, тип: ПР- Борговий-Загальний, номер кузова: НОМЕР_3 , повна маса 750 кг.

Із копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року у справі №357/15602/21 вбачається, що 29 грудня 2021 року позивачка у вказаній справі ОСОБА_3 ініціювала розірвання шлюбу із відповідачем у справі ОСОБА_1 , мотивуючи вказаний позов тим, що сторони фактично як подружжя не проживають та не ведуть спільне господарство.

Також із матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі у січні 2022 року було укладено два правочини пов`язанні із відчуження спільного сумісного майна подружжя :

- 12 січня 2022 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу легкового автомобіля «MITSUBISHI PAJERО» чорного кольору, 2008 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ №3242/2022/3036793, за ціною 49000,00 грн;

- 19 січня 2022 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_5 договір купівлі продажу причепа «Лідер 810082», сірого кольору, 2017 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу, укладений у СГ №7214/22/006662 за ціною 5000,00 грн.

Доказів того, що вказані правочини були вчиненні за згодою позивачки, як іншого із подружжя, матеріали справи не містять, сама позивачка заперечує даний факт.

Також відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів того, що грошові кошти були використанні в інтересах сім`ї, оскільки як встановлено у судовому засіданні сторони з грудня 2021 року спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, крім того позивачка у справі у вказаний період перебувала за межами України, про що нею були надані письмові докази, фотокопії закордонного паспорту (а.с. 45-48). Суд першої інстанції вказаним обставинам надав правову оцінку та обґрунтовано відхилив дані заперечення відповідача.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотання позивачки у справі було проведено судову автотоварознавчу експертизу та визначено дійсну ринкову вартість спірних транспортних засобів, та з врахування її висновку визначено вартість спільного майна подружжя та відповідно часину вартості, яка підлягала стягненню із відповідача на користь позивачки.

Таким чином, суд першої інстанцій дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв