Провадження № 2/503/95/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

представника позивача адвоката Румянцева О.Г.,

представників відповідача ОСОБА_1 Хміля В.В., Спатерука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 17.09.2021 року о 15 год. 51 хв. на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 81 км + 450 м, в Миколаївській області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mersedes-Benz 814, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , який не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення із декількома транспортними засобами, що зупинились попереду, зокрема автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року у справі № 523/17642/21 відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення ним пункту 13.1 Правил дорожнього руху. Автомобіль Mersedes-Benz 814, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , а його цивільно-правова відповідальність була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно Полісу №202181663 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.12.2020 року. Однак, позивач зазначає, що згідно висновку експерта №46/21-Е від 25.10.2021 року йому заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 81862,90 грн. Тому 17.11.2021 року ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Румянцева О.Г., звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою про настання страхової події та надав копії документів для отримання належного страхового відшкодування, але ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 66306,50 грн. Позивач вказує, що зазначена сума страхового відшкодування на 12956,40 грн менша ніж вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому, позивач також відзначає, що вартість понесеного ним відновлювального ремонту становить 103852 грн, а відтак з ОСОБА_1 підлягають стягненню 24589,10 грн, як різниці між здійсненими витратами на відновлення свого порушеного права та страховим відшкодуванням. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідачів позов шляхом подання до суду через свого представника відповідної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 12956,40 грн; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача різницю між здійсненими витратами на відновлювальний ремонт автомобіля та належним страховим відшкодуванням в розмірі 24589,10 грн; стягнути з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_1 на користь позивача відшкодування судових витрат, а саме у вигляді витрат на професійну правничу допомогу відповідно до актів приймання-передачі послуг, у вигляді витрат на проведення експертизи в розмірі 2600 грн та у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн.

03.10.2022 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.91) дана справа була передана за підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області.

18.11.2022 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області.

09.12.2022 року ухвалою суду (а.с.98-99) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачам їх право подати на адресу суду відзиви на позов, а також право подати заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 своїми процесуальними правами учасника справи не скористався, відзив на позовну заяву та заяву із запереченнями не подав. Водночас відповідач ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» також не подало заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

11.01.2023 року від ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надійшов відзив на позовну заяву від 03.01.2023 року за Вих. № 03/23 (а.с.143-145), в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилався на те, що 21.09.2021 року позивачем було надано до Товариства повідомлення про ДТП. На виконання п.34.2 ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» 30.09.2021 року було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено відповідний протокол огляду ТЗ, який підписано позивачем. Заперечення щодо неправомірних дій представника страховика під час огляду пошкодженого ТЗ та визначення розміру страхового відшкодування позивачем не надавались страховику. Товариство завчасно, в 10 денний термін направило свого представника для огляду пошкодженого автомобіля, що підтверджується протоколом огляду, здійснило розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому ЗУ на підставі аварійного сертифікату №59-D95/1 від 10.10.2021 року. Відповідно до аварійного сертифікату №59-D/95/1 від 10.10.2021 року вартість матеріальної шкоди з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу з урахуванням ПДВ, становить 45463,26 грн., без врахування ПДВ 37886,05 грн. Вказали, що оскільки Товариству станом на 11.11.2021 року не було надано належних доказів понесених витрат з оплати ПДВ, а саме актів виконаних робіт, рахунків, платіжних доручень, Товариством, згідно ст.36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачено страхове відшкодування в розмірі 35286,05 грн. за вирахуванням 20 % ПДВ та франшизи (2600 грн.) на рахунок вказаний заявником. Після надання позивачем акту виконаних робіт №56 від 29.12.2021 року страховиком було переглянуто розмір страхового відшкодування та 09.02.2022 року здійснено доплату до раніше виплаченого страхового відшкодування в розмірі 31020,45 грн. Вказали, що оскільки у Товариства відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування, визначеного в звіті №46/21-Е від 25.10.2021 року, виконаного на замовлення позивача, підстав для задоволення позовних вимог немає. Зазначили, що позивач не надав належних, достатніх доказів, які б спростовували розрахунки страховика, здійснені на підставі акту виконаних робіт та аварійного сертифікату №59-D/95/1 від 10.10.2021 року.

01.03.2023 року від представника позивача адвоката Румянцева О.Г. надійшла відповідь на відзив від 17.02.2023 року (а.с.171-175), в якій зазначив, що відповідачем жодними засобами зв`язку не було надано (надіслано) копії відзиву на позовну заяву ані позивачу, ані його представнику, а лише 13.02.2023 року засобами електронного зв`язку представником позивача отримано від Кодимського районного суду Одеської області копію відзиву ТДВ СК «Альфа-Гарант». У відповіді на відзив представник позивача зазначив також, що відповідно до ст.36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Однак, страховиком не було досягнуто з потерпілим жодної згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Тож, страховик не був наділений правом визначати розмір страхового відшкодування без проведення експертизи або оцінки, а посилання останнього на розмір матеріальної шкоди, визначений на підставі аварійного сертифікату не відповідає нормативним вимогам спеціального закону. Враховуючи викладене, представник позивача просив відхилити доводи відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», викладені у відзиві на позовну заяву та задовольнити позов у повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України шляхом надіслання судових повісток про виклик позивача та його представника на офіційну електронну адресу останнього адвоката Румянцева О.Г. зазначену у змісті позовної заяви та інших заявах/клопотаннях поданих ним у справі, що підтверджують відповідні довідки від 11.10.2023 року про доставку електронних листів із судовими повістками про виклик. Таке повідомлення позивача відповідає правовій позиції висловленій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21).

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Румянцев О.Г., який приймав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. При цьому, адвокат Румянцев О.Г. зробив усну заяву про те, що протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у даній справі ним буде наданий суду остаточний розрахунок понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 657 про вручення 16.10.2023 року рекомендованого поштового відправлення № 369 із судовою повісткою про виклик. Крім того, судом додатково було надіслано судову повістку про виклик на електронну адресуТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначену її представником у змісті поданого відзиву на позовну заяву, що підтверджує відповідна довідка від 11.10.2023 року про доставку електронного листа із судовою повісткою про виклик.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України через свого представника, про що свідчить відповідна розписка від 09.10.2023 року про повідомлення про наступну дату і час судового засідання отримана безпосередньо в суді від представника Спатерука А.В.

Представники відповідача ОСОБА_1 , а саме за довіреністю (а.с.202), в порядку ч.2 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_1 та за довіреністю (а.с.204), в порядку ч.3 ст. 15 та ч.2 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову пред`явленого позивачем до їх довірителя посилаючись на його необґрунтованість та просили відмовити в цій частині. При цьому, представник ОСОБА_1 висловлював свою незгоду з рішенням суду, яким було встановлено вину його сина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу, згідно пунктів 1 і 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Заслухавши представників сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

17.09.2021 року о 15 год. 00 хв., в Миколаївській області, а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 81 км+450 м, с. Красне, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 814», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухався зі сторони м. Миколаєва в бік м. Одеси був не уважний, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався спереду, в наслідок зіткнення транспортний засіб самовільно продовжив рух та допустив зіткнення зі спереду стоячим транспортним засобом «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_6 , в наслідок чого транспортний засіб самовільно продовжив рух та допустив зіткнення з транспортним засобом «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року (а.с.13-14) відповідача ОСОБА_1 , за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення № 523/17642/21, яка набрала законної сили 16.11.2021 року, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення ним пунктів 2.3(б) і 13.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення, а також винуватість відповідача ОСОБА_1 у цій ДТП, є доведеними обставинами і доказуванню в цій цивільній справі не підлягають.

Водночас на заперечення представника відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_1 щодо незгоди із згаданою вище постановою суд відзначає ту обставину, що згідно відомостей наявних у вільному доступі на офіційному веб-сайті «Судова влада України» та Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року у справі № 523/17642/21 не була предметом апеляційного перегляду.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mersedes-Benz 814, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно полісу № 202181663 від 14.12.2020 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.146), який діяв в період 19.12.2020 року по 18.12.2021 року.

Позивач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 ТСЦ 5152 від 10.10.2020 (а.с.4, 58).

У зв`язку з чим позивач ОСОБА_2 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою від 21.09.2021 року (а.с.147) про страхове відшкодування.

В аварійному сертифікаті 59-D/95/1 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.150), складеного 10.10.2021 року спеціалістом (аварійним комісаром) Коляда В.В., було визначено ринкову вартість даного транспортного засобу до моменту пошкодження в розмірі 172946,7 грн, а коефіцієнт фізичного зносу даного транспортного засобу був визначений у показник 0,7, які в подальшому застосовувалися ТДВ СК «Альфа-Гарант» при здійсненні розрахунку розміру страхового відшкодування.

11.11.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт № ЦВ/21/5619 (а.с.152), згідно якого визначено розмір страхового відшкодування ОСОБА_2 в сумі 35286,05 грн.

Згідно копії платіжної інструкції від 11.11.2021 року № 24240 АТ «ПРАВЕКС_БАНК» (а.с.155) ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 35286,05 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Румянцев О.Г. звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою від 17.11.2021 року про долучення документів до матеріалів страхової справи (а.с.66-67), в якій звертав увагу страховика на ту обставину, що дійсна матеріальна шкода внаслідок настання страхового випадку становить 81862,9 грн, та з врахуванням вже виплаченої суми 35286,05 грн порушував питання щодо доплати ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 46576.85 грн.

Але 09.02.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт № ЦВ/21/5619/1 (а.с.154), згідно якого визначено розмір страхового відшкодування ОСОБА_2 в сумі 31020,45 грн.

Згідно копії платіжної інструкції від 09.02.2021 року № 27014 АТ «ПРАВЕКС_БАНК» (а.с.156) ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 31020,45 грн.

Водночас у своєму листі від 20.12.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» роз`яснило адвокату ОСОБА_7 свою позицію щодо заявленого ним страхового відшкодування в розмірі 46576.85 грн, як лише частково обґрунтованому.

Таким чином загальний розмір страхового відшкодування сплаченого ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачу ОСОБА_2 складає 66306,5 грн (35286,05 грн + 31020,45 грн = 66306,5 грн).

Однак, згідно копії акту надання послуг № 56 від 29.12.2021 року ФОП ОСОБА_8 (а.с.73), загальна вартість виконаних робіт з ремонту автомобіля SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_2 становить 57258 грн, а загальна вартість використаних запасних частин і розхідних матеріалів становить 46594 грн.

Таким чином загальна вартість послуг наданих ФОП ОСОБА_8 позивачу ОСОБА_2 склала 103852 грн (57258 грн + 46594 грн = 103852 грн), що підтверджує розрахунок (а.с.74).

Позивач ОСОБА_2 сплатив ФОП ОСОБА_8 за ремонт автомобіля SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_2 , загальну суму 103852 грн, а саме:

- 16.12.2021 року 35000 грн, що підтверджує копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 14 (а.с.75);

- 23.12.2021 року 41000 грн, що підтверджує копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 15 (а.с.76);

- 29.12.2021 року 27852 грн, що підтверджує копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 15 (а.с.76).

Водночас, згідно висновку експерта № 46/21-Е (а.с.15-37), складеного СПД судовим експертом Вітвіцьким І.І. 25.10.2021 року за результатом автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 17.09.2021 року, складає 81862 грн 90 коп. При цьому, зазначений розмір розрахований з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ порівнюваного показнику 0,7 (70 %), тобто такому самому коефіцієнту фізичного зносу як той, що був застосований ТДВ СК «Альфа-Гарант» при розрахунку розмір страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 17.09.2021 року, складає 159128 грн 78 коп.

При цьому, у дослідній частині згаданого вище висновку експерта (а.с.72) визначено, що ринкова вартість досліджуваного автомобіля на момент події, що сталася 17.09.2021 року, приймається рівною 167695 грн.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , як в розмірі визначеному експертом 159128,78 грн так і в розмірі фактично сплаченого позивачем ОСОБА_2 103852 грн не перевищує ринкової вартості даного транспортного засобу на момент ДТП ні визначену спеціалістом (аварійним комісаром) у аварійному сертифікаті 59-D/95/1 складеному 10.10.2021 року 172946,7 грн, а ні визначену експертом у висновку експерта № 46/21-Е складеному 25.10.2021 року 167695 грн.

Відтак відсутні підстави сумніватися у доцільності відновлення пошкодженого транспортного засобу в розумінні положень ст. 30 Закону.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Румянцев О.Г. звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою від 19.01.2022 року (а.с.70-71), в якій з метою досудового вирішення спору та по своїй суті повторно порушив вимогу про здійснення доплати ОСОБА_2 страхового відшкодування та повідомлення, що в противному випадку для захисту прав останнього буде пред`явлений позов, але дана вимога ТДВ СК «Альфа-Гарант» не була задоволена.

Нормативно-правове застосування

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Висновки суду

щодо позовної вимоги пред`явленої до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант»:

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вже було зазначено вищеТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило позивачу ОСОБА_2 , як потерпілому, страхове відшкодування, з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, в загальному розмірі 66306,5 грн шляхом здійснення двох платежів.

Але, згідно висновку експерта № 46/21-Е (а.с.15-37), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SUBARU FORESTER, державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 17.09.2021 року, з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, складає 81862 грн 90 коп.

Із розрахунку наведеного судовим експертом в своєму висновку (а.с.37) вбачається та обставина, що ним при здійсненні даного розрахунку було враховано коефіцієнт фізичного зносу 0,7.

Суд визначаючи шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, яка становить розмір страхового відшкодування, між розміром визначеним страховиком та судовим експертом надає перевагу саме розміру визначеному судовим експертом, оскільки останній є атестованим Мін`юстом відомості про якого наявні в Реєстрі атестованих судових експертів та не зацікавленою особою, на відміну від страховика.

Натомість із цим суд не погоджується із запереченнями висловленими представником відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у відзиві (а.с.144) стосовно того, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду (абзац четвертий пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року № 5), оскільки дане роз`яснення надавалось на час чинності ЦПК України в редакції 2004 року, яка на той час дійсно у своїх статтях 143-144 передбачала проведення експертизи виключно на підставі ухвали суду. Однак, у 2017 році були внесенні зміни до ЦПК України в результаті яких останній діє в редакції згідно Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, яка у ч.1 ст. 106 передбачає можливість подання учасником справи до суду висновку експерту, складеного на його замовлення. Внаслідок чого суд вважає відповідне заперечення відповідача щодо неналежності і недопустимості висновку експерта наданого суду позивачем з наведеної підстави безпідставним.

Жодних інших заперечень представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо належності і допустимості згаданого вище висновку експерта як доказу у відзиві не зазначено.

Відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант», в порядку досудового вирішення спору, мав можливість задовольнити вимогу позивача ОСОБА_2 щодо доплати йому страхового відшкодування в розмірі 12956,4 грн за відповідними зверненнями представника останнього адвоката Румянцева О.Г., але не скористався нею, що і призвело для пред`явлення до нього відповідної позовної вимоги.

Тому суд вважає обґрунтованим позов в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача ОСОБА_2 невиплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 12956 грн 40 коп., як різниці між дійсним розміром завданої шкоди внаслідок настання страхового випадку 81862 грн 90 коп. та фактично сплаченим страховиком розміром цієї шкоди 66306 грн 50 коп., тобто 81862,9 грн 66306,5 грн = 12956,4 грн. У зв`язку з чим суд вважає необхідним задовольнити дану частину позовних вимог.

щодо позовної вимоги пред`явленої до відповідача ОСОБА_1 :

Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ.

Такий висновок зазначений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17 та був застосований у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах № 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), а такожзастосовані Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

В пунктах 4.22, 4.36 і 4.42 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зазначено висновки за якими розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Позивачем ОСОБА_2 документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) ФОП ОСОБА_8 у акті надання послуг № 56 від 29.12.2021 року (а.с.73) та фактично понесена ОСОБА_2 внаслідок сплати за квитанціями від 16, 23 і 29.12.2021 року.

Суд відзначає, що хоча матеріали справи і не містять в собі відомостей про вжиття позивачем ОСОБА_2 або його представником заходів щодо досудового врегулювання спору в частині вимоги до відповідача ОСОБА_1 , але з врахуванням часу з моменту пред`явлення позову до відповідача ОСОБА_1 і протягом розгляду справи, то суд вважає, що за наявності відповідного бажання відповідач ОСОБА_1 особисто чи через своїх представників мав достатньо часу для вжиття заходів спрямованих на задоволення пред`явленої до нього вимоги, що в свою чергу суд мав би можливість врахувати при вирішенні даного спору, але такою можливістю не скористався.

Тому суд вважає також обґрунтованим позов в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 різниці між здійсненими витратами на відновлювальний ремонт автомобіля в сумі 103852 грн та належним страховим відшкодуванням в сумі 79262,9 грн, яка становить розмір 24589,1 грн, тобто 103852 грн 79262,9 грн = 24589,1 грн. Водночас 79262,9 грн вирахувано із розрахунку дійсної вартості матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 81862,9 грн без врахування розміру франшизи у 2600 грн, тобто 81862,9 грн - 2600 грн = 79262,9 грн. У зв`язку з чим суд вважає необхідним задовольнити дану частину позовних вимог.

щодо розподілу судових витрат:

При поданні до суду позовної заяви у даній справі позивач ОСОБА_2 поніс витрати на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 992,4 грн, що підтверджує квитанція № СВ06221871/1 видана ПАТ «БАНК ВОСТОК» 19.02.2022 року (а.с.1).

Крім того, позивач ОСОБА_2 поніс витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 2600 грн, що підтверджує квитанція № 24 видана ТВБВ № 10015/0602 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» 02.10.2021 року (а.с.65).

За загальними правилами, передбаченими ч.1 і пунктом 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог суд вважає необхідним стягнути понесені позивачем ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового зборув розмірі 992,4 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме пов`язаних із проведенням експертизи в розмірі 2600 грн, з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених до позовних вимог від загальної ціни позову.

Загальна ціна позову становить 37545,5 грн (12956,4 грн + 24589,1 грн = 37545,5 грн).

Таким чином сума вимог до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» в розмірі 12956,4 грн становить від загальної ціни позову 34,5 %, а сума вимог до відповідача ОСОБА_1 в розмірі 24589,1 грн становить від загальної ціни позову 65,5 %.

Тому на користь позивача ОСОБА_2 з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню 342,37 грн судового збору ( дорівнює 34,5 % від 992,4 грн) та 897 грн вартості проведення експертизи (дорівнює 34,5 % від 2600 грн), а в свою чергу з відповідача ОСОБА_1 650,02 грн судового збору (дорівнює 65,5 % від 992,4 грн) та 1703 грн вартості проведення експертизи (дорівнює 65,5 % від 2600 грн).

Також позивач ОСОБА_2 поніс витрати на професійну правничу допомогу, попередній (орієнтовний) розрахунок яких був наведений представником позивача адвокатом Румянцевим О.Г. (а.с.83-84).

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, представником позивача адвокатом Румянцевим О.Г. під час судового засідання, яке відбулось 01.11.2023 року, було зроблено усну заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з чим на підставі ст. 246 ЦПК України питання про судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, буде вирішуватись судом вже після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. 246, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 ;місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 , до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»; адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 32382598, та ОСОБА_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_8 , про стягнення матеріальної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 12956 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , різницю між здійсненими витратами на відновлювальний ремонт автомобіля та належним страховим відшкодуванням в розмірі 24589 (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 10 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 342 (триста сорок дві) грн 37 коп. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме пов`язаних із проведенням експертизи в розмірі 897 (вісімсот дев`яносто сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) грн 02 коп. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме пов`язаних із проведенням експертизи в розмірі 1703 (одну сімсот три) грн.

Для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, після ухвалення рішення по суті позовних вимог призначити судове засідання на 15 листопада 2023 року о 11:00 год. в залі судових засідань в приміщенні Кодимського районного суду Одеської області, у зв`язку з чим визначити позивачу строк тривалістю п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання доказів розміру витрат, які позивач поніс на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 03.11.2023 року.

Суддя Д.В. Вороненко