Справа № 167/908/23
Номер провадження 2/167/287/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , подану в його ітересах представником - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна

встановив :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна.

Позов мотивує тим, що 15 серпня 1987 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилося троє дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла. Малолітній ОСОБА_7 є дитиною-інвалідом віком до 18 років. Після смерті матері батько ОСОБА_4 хоча і проживає разом із позивачем та своїм малолітнім сином, однак своїх батьківських обов`язкув не виконує, так як постійно зловживає спитрними напоями. Фактичний догляд та опіку за своїм молодшим братом здійснює позивач ОСОБА_2 . Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно сина є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

За вказаних обставин, позивач просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановити опіку над ОСОБА_7 та призначити його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 01 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав наведених у ньому, просив його задовольнити. Надав пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_8 в підготовче засідання не з`явилася, 19 жовтня 2023 року суду надала заяву про підтримання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_7 та висновку служби у справах дітей Рожищенської міської ради щодо призначення його опікуном ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився. 10 жовтня 2023 року подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та представника третьої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на те, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 судом установлено, що 15 серпня 1987 року виконавчим комітетом Боровичівської сільської ради Маневицького району Волинської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , про що було зроблено актовий запис № 18.

Під час шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_2 , які на даний час є вже повнолітніми та ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Встановлено також, що мати дітей ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 27 червня 2023 року Рожищенською міською радою Волинської області.

Відповідно до копії медичного висновку №57 встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є дитиною-інвалідом до 18 років.

З акту обстеження умов фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що в даному житловому будинку зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_4 , малолітній ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_2 . Умови проживання незадовільні, кімнати вмебльовані, але не в задовільному стані. Малолітня дитина ОСОБА_7 має окрему кімнату, ліжко, місце для навчання. Встановлено також, що ОСОБА_4 ніде не працює, зловживає спиртними напоями, часто потрапляє в лікарню з алкогольним отруєнням, не здійснює належного догляду за своїм малолітнім сином.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітете Рожищенської міської ради враховуючи інтереси малолітньої дитини та керуючись ст. 164, 165 СК України орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 04 жовтня 2023 року № 11/4 вказаний висновок органу опіки і піклування затверджено.

У зв`язку з наведеним, діючи в інтересах дитини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права малолітньої дитини.

Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц).

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд установив, що відповідач матеріально дитину не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини і свідомо нехтує своїми обов`язками, перешкод у спілкуванні з сином ніхто не створює, його поведінка є винною.

На думку суду, позивач довів обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також ту обставину, що така поведінка відповідача ставить під реальну загрозу фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дитини.

За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання своєї дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і його поведінка є винною, оскільки, на думку суду, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від нього причин.

На думку суду, мотиви для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 є достатніми, і рішення про позбавлення його батьківських прав здатне забезпечити належний захист прав та інтересів дитини: ОСОБА_7 , який не бажає щоб його батьком був відповідач, а висновок органу опіки ґрунтується на достатній доказовій базі.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини: ОСОБА_7 , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, виконання своїх батьківських обов`язків, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, позбавленими батьківського піклування, і фізичними особами, визнаними недієздатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Статтею 243 СК України передбачено, що над дітьми, позбавленими батьківського піклування, які не досягли чотирнадцяти років, встановлюється опіка.

Пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Оскільки у зв`язку з позбавленням батьківських прав батька дитини, ОСОБА_4 , дитина ОСОБА_7 залишився без батьківського піклування, суд встановлює над нею опіку.

Позивач ОСОБА_2 відповідає вимогам до особи, яка може бути опікуном відповідно до ст. 244 СК України, ніяких протипоказань для встановлення опікунства над ОСОБА_7 не має, є його братом. Факт родинних відносин між ними підтверджується копіями свідоцтв про народження. Тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги заявника щодо призначення його опікуном.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак згідно клопотання представника позивача - судові витрати необхідно залишити за позивачем ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 10, 12, 27, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_2 , подану в його ітересах представником - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити опіку над ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначити його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 19 жовтня 2023 року.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Огородник Олег Валентинович, робоча адреса: 43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 10, офіс 21.

Представник позивача: адвокат Лягутко Олег Юрійович, робоча адреса: 43025 Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 47, оф. 3.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки і піклування Рожищенської міської ради, місцезнаходження: м. Рожище, вул. Незалежності, 60 Волинська область, .

Представник третьої особи: Дубчук Жанна Володимирівна, робоча адреса: м. Рожище, вул. Грушевського, 12 Волинська область.

Головуючий суддя І. І. Сіліч