Справа № 161/8853/23 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/1038/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського приватного підприємства «Несвіч» про зміну підстав та строків звільнення в наказі найманого працівника, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до СГПП «Несвіч» про зміну підстав та строків звільнення в наказі найманого працівника.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 19.08.2022 року по 27.04.2023 року працював у СГПП «Несвіч» водієм автотранспортних засобів 3-го класу. За період роботи, яку він виконував сумлінно та якісно, він неодноразово стикався з грубим порушенням трудового законодавства з боку керівництва підприємства. В подальшому, керівництво підприємства почало примушувати виконувати роботу, яка не передбачена посадовою інструкцією. Крім того, заробітна плата виплачувалася не в повному розмірі, а згодом із затриманням строків її виплати.

Вказує, що така ситуація призвела до того, що він вирішив звільнитися і 25.04.2023 року він написав заяву про звільнення з 26.04.2023 року, яку погодив з директором при умові передачі усіх товарно-матеріальних цінностей.

Зазначає, що 25.04.2023 року він передав усі наявні у нього товарно-матеріальні цінності відповідальній особі ОСОБА_4 і вважає, що він виконав покладені на нього керівником підприємства вимоги та умови звільнення.

Також вказує, що 27.04.2023 року прибув в бухгалтерію СГПП «Несвіч» з проханням виплатити йому зарплату та отримання документів про його звільнення. У відповідь його почали змушувати підписати договір про нерозголошення конфіденційної інформації, ознайомившись з яким, він відмовився це робити. При цьому його повідомили, що з ним не розрахуються, поки він не відремонтує автомобіль та не підпише договір. Однак, його заява про звільнення була погоджена з директором і він передав усі товарно-матеріальності цінності, а тому був впевнений, що він вважався звільненим з роботи з 26.04.2023 року.

Зазначив, що з 28.04.2023 року він був уже в рейсі на іншому робочому місці та в іншого роботодавця, а 01.05.2023 року отримав повідомлення, що він не з`явився на роботу з 27.04.2023 року по 01.05.2023 року.

В подальшому, 03.05.2023 року він отримав лист від СГПП «Несвіч», з якого він дізнався, що його звільнено з роботи за прогул на підставі акту про його відсутність на робочому місці з 27.04.2023 року по 01.05.2023 року.

Вважає своє звільнення помстою за відмову у виконанні незаконних вказівок адміністрації підприємства.

Просить визнати протиправним та скасувати наказ, виданий СГПП «Несвіч» №26-О від 02.05.2023 року про припинення трудового договору із ним за прогул без поважних причин за п. 2 ст. 41 КЗпП України в частині дати та формулювання причини звільнення найманого працівника. А також змінити дату та формулювання причини звільнення найманого працівника згідно наказу, вказавши: припинити (розірвати) трудовий договір, що укладено між СГПП «Несвіч» та ОСОБА_1 з 26.04.2023 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням найманого працівника.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до сільськогосподарського приватного підприємства «Несвіч» про зміну підстав та строків звільнення в наказі найманого працівника відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить рішення скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Мохнюк М. В. вказує, що враховуючи те, що позивач здійснив прогул, фактично його визнав, а його заява про звільнення за власним бажанням не відповідає вимогам ст. 38 КЗпП України щодо можливості звільнення не за два тижні, відповідач законно звільнив позивача, а отже, законним є і оскаржуваний наказ, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_3 , який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно наказу (розпорядження) №265-О від 18.08.2022 року СГПП «Несвіч» ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів 3-го класу (а. с. 7).

Згідно з наказом № 26-О від 02.05.2023 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з 02.05.2023 року з роботи за прогул без поважних причин (а.с. 8).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що ним написана заява про звільнення з роботи за власним бажанням, яка погоджена керівником підприємства, а тому він вважав себе звільненим з 26.04.2023 року.

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 про звільнення з роботи за власним бажанням з відміткою керівника СГПП «Несвіч», який не заперечував щодо звільнення з цієї дати при умові передачі всіх ТМЦ (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні за власним бажанням працівник має попередити про звільнення за два тижні, а в день написання заяви він може бути звільнений лише з поважних причин, в даному випадку ОСОБА_1 , написавши заяву про звільнення з 25 квітня, не зазначив поважних причин для звільнення його із зазначеної дати, отже, повинен був відпрацювати два тижні, а тому суд зробив висновок, що ОСОБА_1 без поважних причин був відсутній на робочому місці у період з 27 квітня по 01 травня 2023 року, що не заперечується й позивачем, то його звільнення відповідає пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

З таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2023 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення за власним бажанням з 25 квітня 2023 року, на якій директором СГПП «Несвіч» було накладено резолюцію « не заперечую», що свідчить про узгодженість сторін щодо дати звільнення працівника. Під підписом, проставленим під резолюцією, міститься припис «при умові передачі всіх ТМЦ», при цьому встановити, ким зроблений цей припис, не вдається за можливе (а.с. 9).

Разом з тим, згідно копії обхідного листа, виданого ОСОБА_1 , претензій щодо матеріальних цінностей до ОСОБА_1 на дату написання ним заяви не було, оскільки він підписаний особами, які ведуть облік таких цінностей.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважав узгодженою позицію щодо дати та причин його звільнення, у зв`язку з чим з 27 квітня 2023 року не виходив на роботу, лише звернувся 26 квітня 2023 року з метою отримати розрахунок, трудову книжку та наказ про звільнення, а 28 квітня 2023 року був прийнятий на роботу у Товариство з обмеженою відповідальністю «Вотранс Логістик» згідно наказу №32 (а.с. 53).

Позивач ОСОБА_1 стверджує і це не заперечується відповідачем, що йому не було роз`яснено його обов`язок відпрацювати два тижні з дати написання заяви. Такого застереження не містять і матеріали справи.

Отже, за таких обставин не можна вважати, що з 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 скоїв прогули без поважних причин, а тому його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України не можна вважати законним.

З огляду на те, що позивачем не ставиться вимога про поновлення на роботі, оскільки ним була подана заява про звільнення за власним бажанням, і тому, враховуючи узгодження звільнення з дати, зазначеної у заяві, колегія суддів вважає, що в даному випадку причини звільнення не відповідають чинному законодавству.

Відповідно до положень частин третьої та п`ятої статті 235 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю ( пункт) закону.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не заявляв вимоги про поновлення на роботі, то підстави для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення відсутні. При цьому вимога про зміну формулювання причин звільнення та дати звільнення підлягає до задоволення.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушенням норм матеріального права необхідно скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2023 року в даній скасувати.

Позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського приватного підприємства «Несвіч» про зміну підстав та строків звільнення в наказі найманого працівника задовольнити частково.

Змінити дату та формулювання причин звільнення найманого працівника згідно наказу, виданого сільськогосподарським приватним підприємством «Несвіч» (код ЄДРПОУ-03737327), від 02.05.2023 року про припинення трудового договору із ОСОБА_1 з 02.05.2023 року за прогул без поважних причин, за п. 2 ст. 41 КЗпП України, а саме зазначити: припинити (розірвати) трудовий договір, що укладено між сільськогосподарським приватним підприємством «Несвіч» () та ОСОБА_1 з 26.04.2023 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням найманого працівника.

Стягнути з сільськогосподарського приватного підприємства «Несвіч» (код ЄДРПОУ-03737327) в користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та 1611 (одну тисячу шістсот одинадцять) гривень сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді :