ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/292/23 Справа № 201/5055/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2021 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . У зв`язку із його смертю відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу. В останній рік свого життя батько позивача хворів та потребував сторонньої допомоги. Позивач оселилась разом з ним та надавала йому допомогу, піклувалась про нього, лікувала, після його смерті займалась похованням. За життя батько позивача виражав свою волю на те, щоб остання успадкувала його квартиру, передав їй всі оригінали документів та ключі. Позивач залишилась проживати в квартирі батька та мешкає там і зараз, разом зі своїми дітьми. По своїй юридичній необізнаності позивач не знала, що необхідно обов`язково подавати заяву про прийняття спадщини, тому що вважала, що це відбулось автоматично на підставі ст.1268 ЦК України, згідно якой спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. На початку травня 2021 року від сусідів позивачу стало відомо, що приходили люди та цікавились придбанням квартири. Згодом позивачу стало відомо про те, що 06.05.2021 приватним нотаріусом Чижик І.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_1 . Позивач зазначила, що ОСОБА_1 є мачухою померлого та не може бути спадкоємцем за законом. В останні роки вони взагалі не спілкувалися. Позивач просила суд встановити факт її проживання зі спадкодавцем на час його смерті та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яке було отримане ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задоволено частково.

Встановлено факт простійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано частково недійсним свідоцтва про спадщину за законом серія та номер 200 від 06 травня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Чижик Іриною Олександрівною на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 9 000 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року ОСОБА_1 просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року, судові витрати покласти на позивача.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року -без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 (змінено прізвище відповідно до свідоцтва про шлюб) є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2010 року (а.с.9).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07 грудня 2015 року (а.с. 6).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останні місце проживання спадкодавця.

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як встановлено під час розгляду справи ОСОБА_3 заповіту не залишив.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв, спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується показами свідків та доданими документами.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено у ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживания в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 21.02.2018 по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 по цивільній справі №633/344/16-ц.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України визначено, що кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1296 визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право па спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом (стаття 1301 ЦК України). Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Статтею 1301 ЦК України щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Так, аналіз змісту ст.ст.1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України свідчить про те, що після оформлення спадкових прав на все спадкове майно і одержання свідоцтва про право на спадщину, без визнання цього свідоцтва недійсним, при відсутності згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину про внесення змін до нього, оформлення спадкових прав на це майно за іншою особою і видача їй свідоцтва про право на таке майно неможлива.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про визнання частково недійсним свідоцтва про спадщину за законом серія та номер 200 від 06 травня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Чижик Іриною Олександрівною на квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 , оскільки позивач ОСОБА_2 , як донька померлого ОСОБА_3 є також спадкоємцем першої черги і має право на оформлення своїх спадкових прав на це майно і отримання свідоцтва про спадщину.

Крім того, по справі ухвалено додаткове рішення, яким з відповідачки стягнуто витрати на правову допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що стороною позивача надано до суду договір про надання правничої допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, виходячи з принципів розумності та справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 тобто, спадкоємець ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_3 малі різні адреси зареєстрованого місця проживання, що спростовує факт проживання позивача разом із батьком на час його смерті, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст.1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, враховуючи, що обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю наявних в матеріалах справи належних і допустимих доказів.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності, зокрема показів свідків, пояснень сторін у справі, а також письмових доказів встановив, що позивачка ОСОБА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала без реєстрації по АДРЕСА_3 разом із батьком - ОСОБА_3 . Від встановлення факту постійного проживання позивача разом з її батьком - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час відкриття спадщини, залежить виникнення її спадкових прав та можливість їхньої подальшої реалізації, у зв`язку з чим, суд першої інстанції, оцінивши докази, якими позивачка підтверджувала факт постійного проживання разом зі спадкодавцем дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем обставин, які передбачаються диспозицією частини третьої статті 1268 ЦК України та задовольнив позов у цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що визнання судом свідоцтва про спадщину за законом недійсним частково є помилковим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачка ОСОБА_2 є спадкоємцем, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, не відмовилася від спадщини, то ОСОБА_1 не мала права на спадкування всієї квартири в цілому після смерті ОСОБА_3 . У зв`язку з цим свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , видане приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Чижик І.О. на квартиру АДРЕСА_1 , підлягає визнанню частково недійсним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем не було подано обґрунтованого розрахунку судових витрат, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача надано розрахунок суми гонорару наданої правової допомоги, відповідно до якого адвокатом надано наступні послуги: консультація правового характеру, складання заяви вартістю 1500 грн, вивчення та правовий аналіз справи вартістю 4000 грн, складання процесуальних документів вартістю 2500 грн, участь в судових засіданнях (10.08.2021, 07.10.2021, 17.11.2021, 24.02.2022) вартістю 4000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем не заявлялась вимога про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Отже, подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, проте залишається на розсуд суду.

Аналогічний висновок викладено у ряді постанов Верховного Суду у справах №922/676/21 від 14.12.2021, №905/716/20 від 08.04.2021, №916/2087/18 від 31.03.2021, №922/3812/19 від 10.12.2020 з

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова