ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8281/23 Справа № 2-1026/09 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 (суддя першої інстанції Місюра К.В.),

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2023 року представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Снайко Галина Олегівна звернулась до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 , в якому просила видати дублікат виконавчого листа від 25.06.2009 у справі № 2-1026/2009 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харцизьке відділення № 5373 суму заборгованості за договором про іпотечний кредит № 192/390 від 20.02.2008 в розмірі 147 404,14 грн., витрати на сплату державного мита у розмірі 1 474,04 грн. та витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 250,00 грн., а всього 149 128,18 грн.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 , відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась представник Банку ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала суду була постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також зазначає, що твердження суду про сплин строку пред`явлення виконавчого листа до виконання минув 07.07.2012 року, спростовується інформацією, викладеною у тексті заяви та доданими до неї доказами, а саме: за текстом заяви АТ «Ощадбанк» повідомляє, що 27.08.2009 було отримано виконавчий лист та пред`явлено на виконання до Відділу державної виконавчої служби Перевальського районного управління юстиції, про що 11.12.2009 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 16588348.

Наголошує на тому, що відповідь відділу державної виконавчої служби від 18.07.2023 не містить інформації щодо закінчення виконавчого провадження № 20991164 або повернення оригіналу виконавчого листа № 2- 1026/2009 стягувачу в рамках такого провадження.

Вважає, що Банком при поданні заяви про видачу дубліката виконавчого листа надано Суду першої інстанції належні та достатні докази втрати відповідного виконавчого документа.

ОСОБА_2 просила ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року скасувати та задовольнити заяву Банку в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Перевальського районного суду Луганської області № 2-1026/09 від 25.06.2009р. позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харцизьке відділення № 5373 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

27.08.2009 р. було отримано виконавчий лист та в подальшому пред`явлений на виконання до ВДВС Перевальського районного управління юстиції, про що 11.12.2009 року було винесено постанову про відкриття ВП № 13588348.

Відповідно постанови від 26.07.2010 про закінчення ВП на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист було направлено за належністю до ВДВС Алчевського міського управління юстиції.

Згідно відповіді Алчевського ВДВС від 18.07.2023 р. стало відомо, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» Алчевський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області переміщено на підконтрольну Україні територію в м. Лисичанськ Луганської області. Всі документи відділу залишились на тимчасово непідконтрольній території в м. Алчевську, в тому числі втрачено матеріали виконавчого провадження № 20991164 від 04.08.2010р. по в/л № 2-1026/2009 від 25.06.2009 р.

Заявник стверджує, що оскільки виконавчий лист не було повернуто стягувачу, а було втрачено, строк на пред`явлення його до примусового виконання не минув.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не надано суду належних доказів для задоволення заяви.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час видачі стягувачу виконавчих листів (далі - ЦПК України 2004 року), частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Згідно з частиною першою статті 370 ЦПК України 2004 року замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Отже, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

В постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 (провадження № 61-8286св20), на які заявник послався у касаційній скарзі, від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, на момент видачі судом виконавчих листів № 2-1081-09 були врегульовані Законом № 606-XIV.

Згідно зі статтею 1 Закону № 606-XIVвиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час видачі судом виконавчих листів) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

Згідно з частиною п`ятою статті 20 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови від 26.07.2010 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1026, виданим щодо боржника ОСОБА_1 ) у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови від 26.07.2010 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом 2-1026, виданим щодо боржника ОСОБА_1 ) виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 07 квітня 2014 року. Межі та перелік та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1026, виданим 25.06.2009 року Перевальським районним судом Луганської області щодо боржника ОСОБА_1 , було закінчено 26 липня 2010 року на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону № 606-ХІV у зв`язку з тим, що за місцем мешкання Боржника до ВДВС Алчевського МУЮ м Алчевськ Луганської області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 (із змінами, внесеними згідно з розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 128-р від 18 лютого 2015 року, № 428-р від 05 травня 2015 року, № 1276-р від 02 грудня 2015 року, № 79-р від 07 лютого 2018 року, № 410-р від 13 червня 2018 року, № 505-р від 05 липня 2019 року, № 1125-р від 16 вересня 2020 року) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено окуповане місто Алчевськ Луганської області.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на вказані норми Закону акти (рішення, документи), видані виконавчими органами Російської Федерації на тимчасово окупованій території України з виконання виконавчих листів, виданих на виконання судового рішення у цій справі, були б недійсними і не створювали б правових наслідків.

Отже, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в розташованому на підконтрольній території України органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено не з вини банку. При цьому, оскільки в даному випадку мало місце не повернення виконавчого документа стягувачу, а фактично перенаправлення його за належністю, тобто виконавче провадження мало бути продовжене в іншому органі виконавчої служби, то немає правових підстав вважати, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про задоволення заяви банку про видачу дубліката виконавчого листа, так як цей документ не було повернуто стягувачу, а дійсно втрачено (через окупацію міста Алчевськ Луганська область отримати будь-яку інформацію про місцезнаходження виконавчого листа не є можливим у зв`язку з припиненням на цій території діяльності державних органів, підприємств, установ і організацій).

В даному конкретному випадку відмова у видачі дубліката виконавчого листа призведе до порушення права стягувача на справедливий суд, гарантований статтею 6 Конвенції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із ухвалення судового рішення про задоволення заяви Банку.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року скасувати.

Заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа від 25.06.2009 у справі № 2-1026/2009 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,) на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харцизьке відділення № 5373 суму заборгованості за договором про іпотечний кредит № 192/390 від 20.02.2008 в розмірі 147 404,14 грн., витрати на сплату державного мита у розмірі 1 474,04 грн. та витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 250,00 грн., а всього 149 128,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2684,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2023 року.

Судді: