ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2290/23 Справа № 199/3941/20 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Новікової Г.В.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сумєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна.

Позов обґрунтовано тим, що з лютого 2008 року по травень 2020 року він із ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за адресами: спочатку АДРЕСА_1 , а згодом: АДРЕСА_2 . Після придбання спільного будинку, з травня 2017 року сторони почали проживати за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначав, що весь цей час сторони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. У вказаних стосунках мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У травні 2020 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено, вони почали мешкати окремо. ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де сторони проживали однією сім`єю з 06 червня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач після припинення стосунків проживає у спільному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований у встановленому законом порядку на теперішній час.

За час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони придбали нерухоме майно:

- будинок у 2012 році, на підставі договору купівлі-продажу, за 71000,00 гривень, загальною площею 36,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

- будинок у 2017 році, з прилюдних торгів, за 600000,00 гривень, загальною площею 333,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач стверджує, що вказане майно було набуте за рахунок спільних з відповідачем коштів, так як вони разом працювали: спільно займалися розведенням породистих цуценят у своєму розпліднику та мали сезонний бізнес у сфері громадського харчування (орендували кафе в курортних зонах).

Крім цього, гроші на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_4 , позивачу надала у борг його сестра ОСОБА_5 , яка 20 червня 2012 року отримала кошти від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2012 року. Гроші, які були отримані від продажу квартири, ОСОБА_5 передала позивачу під розписку від 01 листопада 2012 року.

Грошові кошти на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_3 , також надала у борг сестра позивача ОСОБА_5 у розмірі 80000 грн. та друг родини ОСОБА_6 у розмірі 100 000 грн. також під розписку від 20 травня 2017 року, які ОСОБА_1 у 2019 році повернув зі спільного сімейного бюджету.

Крім того, комунальні послуги та усі необхідні платежі, пов`язані із спірним нерухомим майном, сплачував саме він, так як продовжує працювати (а.с.2-7 Том І).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю /а.с.42-45 Том ІІ/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав суду достатніх доказів на підтвердження проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка, а також доказів, що спірне майно було придбано за спільні кошти.

Не погодившись з рішенням суду 22 березня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що при розгляді справи неповно з`ясовані всі істотні обставини справи, не надано належної правової оцінки поясненням свідків та письмовим доказам.

Просив встановити факт проживання його з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2008 року по травень 2020 року; визнати майно, зазначене у позові, об`єктом спільної сумісної власності його з ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 1/2 частину кожного будинку. /а.с.49-57 Том ІІ/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року скасовано, позовні вимоги задоволено.

Встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2008 року по травень 2020 року.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину в кожному будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, починаючи з 2008 року сторони перебували в усталених відносинах, притаманних подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, народили спільних дітей, були пов`язані спільним побутом. Доказів на спростування встановлених обставин судом не встановлено, а відповідачем не надано. Крім того відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності у неї особистих коштів в достатньому розмірі для купівлі спірних будинків.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2022 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав неналежної перевірки колегією суддів доводу ОСОБА_2 щодо перебування її у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 до 26 листопада 2008 року, що охоплює період, зазначений позивачем, як перебування його з ОСОБА_2 у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу (а.с.188-195 Том ІІ).

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони та їх представники не були присутні, про дату, час та місце розгляду справи були попереджені належним чином.

Від представників сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції надійшли заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату, обговоривши клопотання представників, колегія суддів дійшла висновків щодо його відхилення, так як у відповідності до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Переглядаючи повторно рішення суду першої інстанції, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 листопада 2022 року у цій справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дослідивши показання свідків, допитаних в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що сторони проживали спільно, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, що у сторін був спільний бюджет, в інтересах сім`ї здійснювалися спільні витрати, а як наслідок, що спірне майно було придбано за спільні кошти.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З вказаними висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, оскільки суд дійшов їх за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, а тому мають місце підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

У відповідності до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України)

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст.74 СК України судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

У пунктах 23, 24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснене, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Отже, сім`ю складають особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки.

Надаючи правову оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, сторони, починаючи з 2008 року перебували у відносинах, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, планували спільний побут та здійснювали заходи щодо його втілення, свої відносини відкрито демонстрували перед сторонніми особами, а саме: спільну працю, відпочинок, забирання позивачем відповідачки з пологового будинку, проживання однією сім`єю, на підтвердження чого позивачем було надано суду фотокартки.

Правова позиція, щодо належності і допустимості таких доказів як фотокартки, викладена в Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, згідно якої, численні світлини, на яких зафіксовані події у колі сім`ї та спільний відпочинок, у сукупності з іншими доказами, підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу з яким пов`язані юридично значимі наслідки, зокрема, право спільної сумісної власності на майно, придбане чоловіком та жінкою під час такого проживання.

На підтвердження спільного ведення господарства позивач надав банківські квитанції про оплату комунальних послуг за користування електроенергією, водопостачанням та газом в домоволодінні за адресою АДРЕСА_3 , а також оригінали квитанцій про сплату податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на ім`я ОСОБА_2 , що у відповідності до висновків постанови Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №552/5693/18 є належними доказами спільного ведення господарства. (т.1а.с.20-23).

З копії паспорту позивача вбачається, що він був зареєстрований з 03.06.2014 року до 19.02.2019 року за адресою АДРЕСА_2 (за адресою проживання відповідачки), а з 05 серпня 2019 року по теперішній час по АДРЕСА_3 ( в будинку право власності на який зареєстровано за відповідачкою).

Допустимість таких доказів як спільна реєстрація місця проживання позивача та відповідача, реєстрація позивача, який встановлює факт спільногопроживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у квартирі, яка є власністю відповідача, відображена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц.

Вказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі 127/11013/17, постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №638/20596/16. постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №331/8757/14-ц. постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі 544/1274 16-ц.

Як вбачається із звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 21 квітня 2021 року допитані в суді свідки підтвердили суду, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю.

Так, свідок ОСОБА_10 - хрещена матір, за її твердженням, спільного сина позивача та відповідача - ОСОБА_4 , підтвердила суду, що з відповідачкою вона познайомилася в 2008 році, позивач та відповідач мали саме сімейні відносини, народили двох спільних дітей, придбали два будинки, разом робили в них ремонт, займалися домашнім господарством. Крім того, свідок ОСОБА_10 підтвердила, що позивач та відповідач спільно займалися не лише розведенням цуценят, а і мали спільний бізнес, з метою отримання прибутку - орендували кафе в АДРЕСА_7 біля ТРЦ «Караван» та у літній сезон здійснювали підприємницьку діяльність в кафе на косі Арабатська стрілка біля пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». У вказаних кафе свідок була неодноразово. Декілька разів з позивачем та відповідачем та їх дітьми спільно відпочивали.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що її чоловік ОСОБА_6 , позичав позивачу гроші на придбання будинку по АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_12 - товариш сторін підтвердив, що він неодноразово відвідував кафе, яке орендували сторони по АДРЕСА_7 біля ТРЦ «Караван», де вони спільно працювали. Крім того підтвердив суду, що сторони на протязі багатьох років проживали однією сім`єю, йому це відомо, так як він неодноразово приходив до них в гості, працював разом з позивачем на різних будівельних майданчиках, допомагав сторонам робити ремонт в придбаних будинках по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_13 - однокласник позивач, який є близьким другом позивача, підтвердив суду сімейні відносини сторін, та їх спільне проживання спочатку з мамою та сестрою позивача за адресою АДРЕСА_1 , а потім з батьками відповідачки - за адресою АДРЕСА_2 , а після спільного придбання житла, їх спільне проживання продовжувалося в будинку по АДРЕСА_3 . Вказане свідку ОСОБА_13 відомо внаслідок тісних взаємовідносин зі сторонами та неодноразового перебування у них в гостях.

Свідок ОСОБА_14 - сусід позивача та відповідача по будинку на АДРЕСА_4 , підтвердив суду, що відповідачку знає з 2012 року, як сусідку. Позивач та відповідач мешкали разом та виховували дітей, сумнівів, що вони не є подружжям, у нього не виникало. Будинок сторони купували разом З його слів, сторони спільно займалися розведенням породистих цуценят.

Свідок ОСОБА_15 - рідний дядько відповідачки, підтвердив, що з позивачем познайомився до 2005 року. Відповідачка позивача представила, як чоловіка. Позивач та відповідачка були родиною, у них двоє спільний дітей - донька та син. Свідок ОСОБА_15 допомагав робити ремонт в обох будинках, постійно запрошувався на всі родинні свята, коли збиралися родичі, як позивача так і відповідачки. Мати відповідачки на даний час має негативне ставлення до позивача, але останнього вважає батьком обох дітей.

Свідок ОСОБА_5 - сестра позивача, повідомила, що її син є хрещеним сином відповідачки. Свідок підтвердила, що позивач у 1998 році потрапив у місця позбавлення волі. Коли брат звільнився з місць позбавлення волі, сторони почали проживати разом у квартирі по АДРЕСА_1 , як родина, вона разом зі своєю родиною мешкала зі сторонами за вказаною адресою, проживали так 4 роки, у 2011 році у сторін народився син. Свідок ОСОБА_5 підтвердила, що відповідачка зустрічала позивача у 2008 році з місць позбавлення волі. Після продажу квартири по АДРЕСА_1 , вона позичила гроші позивачу для того, щоб позивач та відповідачка змогли придбати будинок по АДРЕСА_4 , а в 2017 році, вона також позичала позивачу гроші на придбання будинку по АДРЕСА_8 .

Свідок ОСОБА_16 - мати позивача, підтвердила сімейні відносини позивача та відповідачки, зазначила, що сторони знайомі з 1997 року діти ОСОБА_3 1998 року народження та ОСОБА_4 2011 року народження є її рідними онучатами. Коли в 2008 році сина звільнили з ув`язнення ОСОБА_17 переїхала до неї в квартиру. Вона декілька років мешкала разом з позивачем та відповідачкою в квартирі по АДРЕСА_1 , де вони займалися розведенням цуценят.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що сторони жили в цивільному шлюбі давно, приблизно 17 років, йому це відомо, так як він є хрещеним батьком сина сторін, крім того періодично надавав їм допомогу, перевозив собак та меблі, відвозив на море, позичав гроші на будинок в сумі 100000грн, які позивач йому повернув.

Таким чином, допитані в суді першої інстанції свідки, кожен окремо, не маючи власної зацікавленості, підтвердили суду, що сторони проживали разом як члени сім`ї з 2008 року.

З огляду на вказане твердження відповідачки, що вона знайома з позивачем з 2010 року і що у неї ніколи не було з ним усталених довготривалих стосунків і що вони разом ніколи не проживали не є переконливими.

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2012 року ОСОБА_2 купила домоволодіння АДРЕСА_4 , відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко В.В., реєстровий №2011,

Відповідно до п.3 вказаного договору продаж вчинено за 72944,00 гривень. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане домоволодіння. (т.1 а.с.180).

Другий будинок по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 було придбано на електронних торгах з реалізації нерухомого майна, а саме: лоту №206521 від 05.05.2017 року, що зафіксовано актом державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області. Вартість придбаного майна складає 570000,00 гривень, які ОСОБА_2 перерахувала на депозитний рахунок виконавчої служби, як переможець аукціону (т.1 а.с.184).

26.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., на підставі акта про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна лоту №206521, видано свідоцтво, реєстраційний №800, яким посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з: домоволодіння літ.А-1-житловий будинок; Г-сарай.баня; Д-убиральня, Е- душ; Ж-навіс(тимч); №1-11-споруди; 1,ІІІ-мостіння, загальною площею 333,4 кв.м, житловою площею 179,8 кв.м, вартістю 570000,00 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яке придбано переможцем торгів ОСОБА_2 , за 570000,00 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп. (т.1 а.с.182).

В матеріалах справи наявні копії розписок про отримання позивачем фінансової допомоги з метою придбання домоволодіння, як по АДРЕСА_4 так і по АДРЕСА_3 . Обставини передачі у борг грошей для покупки будинків були підтверджені поясненнями свідків, допитаних в суді першої інстанції, про що було зазначено вище.

Так, згідно розписки від 01.11.2012 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14000 доларів США, отриманих нею від продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві спільної часткової власності. (т.1а.с.11)

Домоволодіння АДРЕСА_4 відповідачкою придбане 15.12.2012 року.(т.1 а.с.134)

Згідно розписки від 20.05.2017 року ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , отримав у борг від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. на покупку домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 (т.1а.с.12)

Також, згідно розписки від 20.05.2017 року ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 80 000грн. для сплати за дім по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.13)

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , придбано ОСОБА_2 , як переможцем торгів 26.05.2017 року.

Доказів на спростування встановлених обставин матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження наявності у відповідачки особистих коштів в достатньому розмірі для купівлі обох будинків матеріали цивільної справи також не містять.

В рішенні суду першої інстанції відсутні вмотивовані висновки про відхилення наданих позивачем доказів, а саме розписок про отримання в борг грошей на купівлю домоволодінь та показів свідків.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У ст.392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Звертаючись до суду позивач просив встановити факт проживання його з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2008 року по травень 2020 року.

Відповідачка заперечуючи проти вказаної вимоги надала суду копію свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_7 про що 26 листопада 2008 року складено відповідний актовий запис №554, свідоцтво видане Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровькій області.(т.1 а.с.175)

У відповідності до положень ст.25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

З огляду на вказане, враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає можливим частково задовольнити вимоги позивача щодо встановлення факту проживання його з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме в період з грудня 2008 року по травень 2020 року.

Вказаний висновок зроблено з урахуванням пояснень свідків, які знали сторін задовго до виникнення між ними подружніх стосунків.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Таким чином, судова практика розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу свідчить про те, що при розгляді справ потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування, з ухваленням нового рішення.

Встановивши обставини по справі, дослідивши надані сторонами докази та виходячи з наведених норм закону колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про встановлення юридичного факту проживання позивача з відповідачкою без реєстрації шлюбу з грудня 2008 року по травень 2020 року, про визнання нерухомого майна придбаного у вказаний період спільною власністю сторін та визнання за позивачем права власності на його частину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року - скасувати та постановити нове.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2008 року по травень 2020 року.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Г.В.Новікова