Справа № 752/195/19
Провадження № 2/752/262/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Давиденко С.Р.

у місті Києві в приміщенні суду, розглянувши у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна

встановив:

08.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про знаття арешту з нерухомого майна до Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, найменування якого змінено на Голосіївський РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2

20.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузіною К.В. заведено спадкову справу № 58242328.

Померлому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

У зазначеній вище квартирі позивачка проживала разом з батьком ОСОБА_2 на момент смерті останнього.

Під час оформлення спадкового майна було виявлено арешт на зазначену вище квартиру, що накладений на підставі: постанови АК № 280319 від 23.06.2004 року ВДВС Голосіївського РУЮ та зареєстрований Другою київською державною нотаріальною конторою 15.07.2004 року за № 66056; постанови БН від 14.01.2003 року ВДВС Голосіївського РУЮ та зареєстрований Другою київською державною нотаріальною конторою 13.01.2005 року за № 1604318.

12.06.2017 року позивачка звернулася до Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з запитом № 068 про надання їй матеріалів виконавчого провадження на підставі якого накладено арешт на квартиру.

14.06.2017 року на зазначений вище запит, Голосіївський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надав відповідь за № 14986, відповідно до змісту якої заявницю повідомлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі перебувало ВП № 9529417 з приводу примусового виконання виконавчого листа виданого 15.09.2008 року Голосіївського районного суду м. Києва за № 2-3791/08 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «ЖЕО-112» боргу у сумі 13 858, 93 грн. Наразі, на примусовому виконання у Голосіївському РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, виконавчі документи боржником за якими є ОСОБА_2 , не перебувають.

Просила скасувати постанову АК № 280319 від 23.06.2004 року ВДВС Голосіївського РУЮ про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати постанову БН від 14.01.2003 року ВДВС Голосіївського РУЮ про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати Голосіївський РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Другою київською державною нотаріальною конторою від 15.07.2004 року за № 66056 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 280319 від 23.06.2004 року; зобов`язати Голосіївський РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Другою київською державною нотаріальною конторою від 13.01.2005 року за № 1604318 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження БН від 14.01.2003 року; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

01.02.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_3 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

14.06.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

У зв`язку з рішенням Вищої ради Правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва.

На підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу у Голосіївському районному суді м. Києва, але не виключно, керівником апарату Голосіївського районного суду міста Києва видано розпорядження № 390 про призначення автоматизованого розподілу цивільної справи № 752/195/19.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 29.05.2020 року справа № 752/195/19 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г.

07.09.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження за правилами загального позовного провадження, призначено справу до судового розгляду.

05.05.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду.

09.12.2021 року Київським апеляційним судом винесено постанову про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.05.2021 року, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

23.03.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про витребування доказів.

У судовому засіданні 19.09.2023 року сторони відсутні.

Позивачка подала заяву про завершення розгляду справи за її відсутності, зазначивши, що підтримує заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечили, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися.

Врахувавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був батьком позивачки ОСОБА_1

20.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузіною К.В. заведено спадкову справу № 58242328.

Померлому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

У зазначеній вище квартирі позивачка проживала разом з батьком ОСОБА_2 на момент смерті останнього.

Під час оформлення спадкового майна було виявлено арешт на зазначену вище квартиру, що накладений на підставі: постанови АК № 280319 від 23.06.2004 року ВДВС Голосіївського РУЮ та зареєстрований Другою київською державною нотаріальною конторою 15.07.2004 року за № 66056; постанови БН від 14.01.2003 року ВДВС Голосіївського РУЮ та зареєстрований Другою київською державною нотаріальною конторою 13.01.2005 року за № 1604318.

12.06.2017 року позивачка звернулася до Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з запитом № 068 про надання їй матеріалів виконавчого провадження на підставі якого накладено арешт на квартиру.

14.06.2017 року на зазначений вище запит, Голосіївський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надав відповідь за № 14986, відповідно до змісту якої заявницю повідомлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі перебувало ВП № 9529417 з приводу примусового виконання виконавчого листа виданого 15.09.2008 року Голосіївського районного суду м. Києва за № 2-3791/08 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «ЖЕО-112» боргу у сумі 13 858, 93 грн. Наразі, на примусовому виконанні у Голосіївському РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, виконавчі документи боржником за якими є ОСОБА_2 , не перебувають.

Відповідно до ст. 1216, 1217, 1218, ч. 1 ст. 1219 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 надала суду докази того, що її покійний батько станом на час розгляду справи не є боржником в будь-яких виконавчих провадженнях.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 13.07.2022 року, справа № 2/0301/806/11 зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

З огляду на вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Голосіївського РВДВС у місті Києві УМУМЮ (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись, ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, задовольнити.

Скасувати постанову АК № 280319 від 23.06.2004 року відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати постанову БН від 14.01.2003 року відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Другою київською державною нотаріальною конторою від 15.07.2004 року за № 66056 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 280319 від 23.06.2004 року.

Зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Другою київською державною нотаріальною конторою від 13.01.2005 року за № 1604318 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження БН від 14.01.2003 року.

Стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 03127, м. Київ, вул. Здановської Юлії, буд. № 22/15, ідентифікаційний номер 34999976) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк