Справа № 558/460/22
номер провадження 2/558/22/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2023 року смт. Демидівка Рівненської області
Демидівський районний суд Рівненської області в складі:
одноособово суддя Мельник Д.В.,
секретар судового засідання Березюк І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх особами, які втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . В даному будинку також зареєстровані за місцем проживання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
З 2014 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у належному позивачу будинку не проживають, їх особистих речей в будинку немає, спільного господарства не ведуть, житловим будинком не користуються, обов`язків по утриманню та проведенню ремонту будинку не виконують, участі у сплаті комунальних послуг не приймають. Всі обов`язки по утриманню будинку виконує ОСОБА_1 , як власник будинку.
Наявність реєстрації місця проживання відповідачів у належному позивачу приватному будинку, створює для позивача ОСОБА_1 перешкоди в реалізації соціальних та майнових прав, призводить до додаткових витрат на комунальні послуги.
Посилаючись на норми ст.405 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), ст.156 Житлового кодексу України(далі ЖК України) та викладені обставини, позивач вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно визнати особами, які втратили право користування жилим приміщенням.
22.11.2022 року судом винесена ухвала про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.23).
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Махацький Ю.М в судове засідання 17.01.2022 року не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги представник позивача підтримує повністю, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.31/.
На адресу реєстрації місця проживання відповідачів, було направлено судові повістки про виклик в судове засідання на 14.12.2022 року та 17.01.2023 року. На адресу суду поштові конверти з судовими повістками повернулися без вручення їх відповідачам із відмітками поштового відділення /а.с.26,30/.
У відповідності з ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки учаснику справи ( відповідачу ) є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомляли суд про причини неявки в судові засідання, не надсилали відзиву на позов, не заявляли клопотань про відкладення судового засідання чи проведення судового розгляду справи без їх участі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11. 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Таким чином, суд прийшов до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Під час розгляду справи по суті судом встановлені слідуючі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
У відповідності з нормами ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом досліджено надані позивачем письмові докази по справі.
Так, згідно із договором дарування від 15.12.2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували належний їм на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 /а.с.7/.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.12.2021 року № 290584831, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с.10-11/.
Згідно письмової інформації посадових осіб Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані за місцем проживання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В даному письмовому доказі міститься інформація про те, що відповідачі у даному будинку фактично не проживають з 2014 року(а.с.12).
Судом досліджено, як письмові докази по справі, акти обстеження матеріально побутових умов проживання позивача ОСОБА_1 від 26.09.2022 року та 19.12.2022 року. На час обстеження, в житловому будинку АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перебували /а.с.14,32/.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.
Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Норми ст. ст. 71,72,163 ЖК України вказують на те, що у разі тимчасової відсутності наймача жилого приміщення у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, за ним зберігається займане приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності наймача понад шість місяців, жиле приміщення зберігається за ним тільки у випадках, встановлених ст.71 ЖК України (призову на строкову військову службу, виїзд на навчання, влаштування дитини у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу, виїзду для лікування у лікувально профілактичному закладі, взяття під варту або арешту, обмеження волі чи позбавлення волі). Під час розгляду цивільної справи, сторонами суду не були надані докази, які б підтверджували право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як наймачів, на збереження за ними жилого приміщення в приватному будинку позивача понад шість місяців з моменту їх відсутності.
Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як наймачі жилого приміщення в приватному будинку, втратили право на його користування у зв`язку з відсутністю за місцем постійного проживання понад шість місяців без поважних причин.
В позовній заяві позивачем не вказано вимогу щодо стягнення судових витрат з відповідачів в разі задоволення позовних вимог. Норми ст. 13 ЦПК України (принцип диспозитивності цивільного судочинства), надають учаснику справи право розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 163, 169 Житлового кодексу України, ст.ст. 317, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особами, що втратили право користування жилим будинком АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте Демидівським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області шляхом подання в трицятиденний строк з дня його проголошення .
Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити рішення безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
С уддя Дмитро МЕЛЬНИК