ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7949/23 Справа № 932/2197/23 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року в цивільній справі номер 932/2197/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що від спільного проживання сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя між сторонами не склалось, тож сторони розлучились. Відповідач не допомагає з утриманням спільного сина, допомога має виключно періодичний характер. Це є суттєвим порушенням, як моральних, так і правових принципів сімейних відносин.

Дитина має певні захворювання, які потребують системного лікування. Лікування є дуже затратним, нервова та м`язова дисфункція сечового міхура, бронхіальна астма, рецидивуючий бронхіт, халазіон, косоокість, атопічний дерматит, та інші супутні хвороби.

Тому вона вимушена самостійно придбати речі першої необхідності, освітній матеріал та необхідні ліки.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року за №932/4329/22 (судовий наказ) відповідачу присуджено сплачувати на користь ОСОБА_1 на утримання дитини щомісячно аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку. Судовий наказ пред`явлено до державної виконавчої служби Соборного району в м. Дніпро та відкрито виконавче провадження №ВП70055381. Станом на лютий 2023 року за довідкою ДВС відповідач має заборгованість та не надає добровільно інформацію, для врегулювання даного питання.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Так, ОСОБА_1 було витрачено на неповнолітню дитину, сина ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 25104,60 грн.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 50% від 25104,60 грн, а саме 12552,30 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено в повному обсязі.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального, процесуального права.

В матеріалах справи позивачка надавала довідки про заборгованість по аліментам в період, коли витрачались додаткові кошти на дитину і слухалась справа. Також вона акцентувала увагу, що дитина має хронічні захворювання і в певний період часу виникають особливі обставини нових хвороб на фоні хронічних - загострення хвороби, які не можна контролювати, так і виникають інші, в незалежності від перебігу основних захворювань. В період послаблення імунної системи син позивачки та відповідача перехворів на Covid- 19, ускладнення після хвороби потребує довгих відновлень. Також особливими обставинами вважає травму руки дитини та відновлення та реабілітацію, що пов`язана з цими обставинами.

З рішення суду випливає, що відповідач здійснює систематичну допомогу і як «додаткові витрати», з чим позивачка категорично не згодна. Оскільки з копії банківських виписок вбачається перерахування відповідачем на рахунок позивачки, як «додаткових витрат», так і аліментів на утримання дитини починаючи з 2021 року хоча в призначенні платежу або відсутнє пояснення або вказано аліменти.

Заява на додаткові витрати випереджала погашення боргу по аліментам.

Позивачка не заперечувала те, що у відповідача є інші діти, хоча доказів факту утримання саме відповідачем (батьком) дітей від попереднього шлюбу надано не було окрім переказів старшій повнолітній донці, яка навчається за кордоном, великої суми коштів готівкою. Рішень суду щодо аліментних перерахувань дітям від першого шлюбу відповідач також не надавав.

На думку суду витрати коштів, що описані в позовній заяві не пов`язані з особливим станом здоров`я, а саме лікування дитини після ушкодження руки та реабілітації після хвороби на Covid-19, та є недостатнім доказом і не свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування та реабілітацію у вигляді ліків, басейну, та інших потреб, незважаючи на те, що це рекомендації лікарів.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги довідки, пов`язані з особливим станом здоров`я, висновки лікарів, їх рекомендації.

Від відповідача ОСОБА_2 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про оплату додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про оплату додаткових витрат на дитину, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46).

Судовим наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. (а.с. 44-45).

Малолітня дитина ОСОБА_3 має ряд захворювань, а саме: нервова та м`язова дисфункція сечового міхура, лівобічна пієлоктазія, бронхіальна астма, рецидивуючий бронхіт, халазіон, косоокість, атопічний дерматит, та інші супутні хвороби. (а.с. 16, 18-25, 27-31, 33-34, 42).

Відповідно до наданих позивачем чеків про оплату товарів для дітей, сумарно позивач витратила 25104,60 грн на утримання дитини з урахуванням витрат на лікування (а.с. 6-15, 17, 26, 31-32, 35-37).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №70055381 відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за виплатою аліментів у розмірі 59766,50 грн (а.с.43).

Відповідачем також було надані виписки з рахунку, відповідно до яких відповідач здійснював перекази грошових коштів на користь позивачки, в період з 12.01.2021 року по 09.01.2023 року (а.с. 74-77, 78-78зв).

Відповідно до довідок Соборного відділу виконавчої служби м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 січня 2023 року та 16 травня 2023 року у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів (а.с. 80, 81).

Відповідно до свідоцтв про народження у відповідача є ще двоє дітей, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 83, 84).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той і батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Відповідно до вимог Закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно з яким СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних ї здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,роз`яснив, що за змістом ст. 185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Виходячи з аналізу вказаних норм, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судовим наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська зі ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Малолітня дитина ОСОБА_3 має ряд захворювань, а саме: нервова та м`язова дисфункція сечового міхура, бронхіальна астма, рецидивуючий бронхіт, халазіон, косоокість, атопічний дерматит, та інші супутні хвороби.

Відповідно до виписок з медичної карти та консультаційних висновків спеціалістів ОСОБА_3 рекомендовано плавання, а також медикаментозне лікування (а.с. 18-25, 27-31, 33-34, 42).

Відповідно до наданих позивачкою фіскальних чеків нею витрачено кошти на медикаменти та абонемент до басейну для сина ОСОБА_3 відповідно до рекомендацій лікарів на загальну суму 13389,30 грн (а.с. 9, 17, 26, 31-32, 35-37).

Отже, з відомостей, що знаходяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3 має ряд особливостей розвитку, зумовлених його станом здоров`я, на які потребуються додаткові витрати.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В позовній заяві, позивачкою заявлено вимоги про стягнення 50% від суми додаткових витрат на утримання дитини, таким чином 50% від суми витрачених коштів на медикаменти та абонемент до басейну для ОСОБА_3 відповідно до рекомендацій лікарів становить 6694,65 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи частково заслуговують на увагу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, не в повній мірі виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору (п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), тому з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір, виходячи з стягнутої суми додаткових витрат на утримання дитини з врахуванням абз. 2 пп 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме, 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, в розмірі 1073,60 грн.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги вона також звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1610,40 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 6694,65 грн (шість тисяч шістсот дев`яносто чотири грн 65 коп.).

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн та апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн, а всього 2684,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: