Провадження № 2/712/191/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі :
Головуючого судді - Токової С.Є.
при секретарі Тітовій О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 жовтня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг у нього грошову суму у розмірі 650 доларів США, яку зобов`язався повернути в строк до 30 грудня 2019 року.
На підтвердження факту отримання грошових коштів Відповідачем власноручно написано розписку.
Станом на момент звернення до суду з указаним позовом, відповідачем борг не повернуто.
Оскільки сторонами не було встановлено в договорі позики розмір і порядок одержання процентів, то він був визначений на рівні облікової ставки НБУ та має сплачуватися щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, сума процентів становить 114,39 доларів США. Крім того, у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані 3 % річних за період з 31.12.2019 по 31.12.2021 включно, що становить 39,05 доларів США.
Також зазначив, що він є особою похилого віку, є інвалідом 2 групи, постійно несе витрати на підтримання стану свого здоров`я. Внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання у нього погіршився сон, він постійно знаходиться в нервовому стані. Більше того, у нього погіршився зір, що вимагає негайного хірургічного втручання, лікування дороговартісне, та зволікання з цим може потягти за собою втрату зору. Вважає, що відповідачем нанесено йому моральну шкоду, які він оцінює в 10 000 грн.
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу ОСОБА_2 було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач у встановлений судом строк не надіслав відзив на позов.
Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотання щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від позивача чи відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного.
Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи убачається що 09 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем та ОСОБА_2 , як Позичальником, було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав безпосередньо від позикодавця грошові кошти в сумі 650 доларів США євро, які зобов`язався повернути в строк до 30 грудня 2019 року.
Факт отримання грошових коштів стверджується власноручно написаною розпискою ОСОБА_2 від 09.10.2019.
Судом встановлено, що з часу укладення договору позики відповідач не здійснив жодного платежу на погашення боргу.
Доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Таким чином суд вважає, що складена відповідачем розписка є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошових сум позичальнику.
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 02.03.2020 року у справі № 355/1301/18.
Убачається, що сторонами в договорі позики визначено боргове зобов`язання в іноземній валюті.
Нормами ст.ст. 524, 533 ЦК України визначено, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, однак грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, яка як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Разом з тим, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року (справа № 373/2054/16-ц).
Тлумачення ч. 1 ст. 1046, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті не забороняється. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики, тому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача основної суми за договором позики від 09.10.2019 у розмірі 650 доларів США.
Крім того, відповідно до змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
В даному випадку, на прострочену суму боргу за договором позики від 09.10.2019 за період з 31.12.2019 по 31.12.2021позивачем нараховано 3 % річних, які складають 39,05 доларів США (650 x 3% / 365 днів x 731 день).
Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних, вважає його вірним, доказів на спростування розрахунків позивача відповідачем в розпорядження суду не надано.
Крім того, позивач просить стягнути проценти від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 114,39 доларів США.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця в разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Зокрема, сума позики за договором від 09.10.2019 року перевищує 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Враховуючи, що договір позики не є безоплатним у розумінні норми ч. 2 ст. 1048 ЦК України, а також що розмір процентів від суми позики ним не встановлений, до правовідносин між позивачем та відповідачем щодо виконання договору позики від 09.10.2019 року підлягає застосуванню положення ст. 1048 ЦК України, зокрема, щодо права позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, оскільки цим договором не передбачено нарахування та одержання зазначених процентів.
Аналогічна правова позиція викладена також і у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-36цс14.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відсотки за користування позикою за період з 10.10.2019 по 31.12.2021 року становлять 114,39 доларів США.
Даний розрахунок відповідає вимогам закону, не був спростований відповідачем, а тому приймається судом до уваги.
Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
Приписами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з наступними змінами і доповненнями), позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що сторонами при укладенні 209 жовтня 2019 року договору позики не було передбачено відшкодування відповідачем моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та ненадання позивачем жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому такої шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість цих позовних вимог.
Також суд враховує, що надаючи позику відповідачу, позивач розумів наслідки , які можуть настати для нього у разі невиконання договірних зобов`язань. При цьому, законодавець визначив і цілий ряд наслідків для боржника у випадку невиконання ним своїх грошових зобов`язань як компенсації позивачу втрат , пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язань боржниками.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як інвалід 2 групи, судовий збір в сумі 2102 грн. підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 79-81, 83, 89, 263-265, 267 ЦПК України, ст.ст. 23, 526, 530, 549, 625, 1046-1047, 1048, 1167 ЦК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики в сумі 803,44 доларів США( з яких 650 доларів США сума основного боргу, 39,05 доларів США - 3 % річних за період з 31.12.2019 по 31.12.2021 та 114,39 доларів США сума процентів за обліковою ставкою НБУ за період з 10.10.2019 по 31.12.2021року) .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн. ( дві тисячі сто дві гривні 00 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуто Соснівським районним судом м. Черкаси за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Соснівського районного суду м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання через Соснівський районний суд м. Черкаси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 .