Справа № 202/6077/22
Провадження № 2/202/376/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2022 року представник позивачів - адвокат Біленко О.О. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, в якому просив: стягнути з відповідача на користь позивачів суму сплачених коштів у розмірі 16279 гривень, стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що 29.10.2021 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як виконавцем, позивачами було укладено договір №632 про надання послуг з розміщення (акційні умови, предметом якого є «надання виконавцем замовнику платних послуг з тимчасового розміщення у номерах пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 » (п. 1.1 договору). На виконання вимог договору у якості попередньої оплати на рахунок відповідача позивачами було внесено грошові кошти у розмірі 16 279,00 грн., що підтверджується квитанцією №6 від 30.10.2021.

Разом з тим, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України. ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Отже, наразі на території України, починаючи з 24.02.2022 продовжує дійти воєнний стан, який є непереборною силою, форс-мажорними обставинами як у розумінні положень чинного законодавства, так і погоджених сторонами умов договору.

А тому, враховуючи дію обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) протягом періоду часу, тривалість якого становить понад 3 (три) місяці, позивачі в односторонньому порядку відмовилися від договору, про що відповідною заявою проінформували відповідача.

У зв`язку з цим договір є розірваним, а тому зобов`язання сторін припинили свою дію, однак, у даному випадку на виниклі між сторонами правовідносини не поширюють свою дію приписи ч. 4 ст. 653 ЦК України, внаслідок чого у позивачів існує право вимагати від відповідача повернення попередньої оплати за договором, оскільки фактично відповідачем не було виконано жодних зобов`язань за договором, а оплата була внесена попередньо, а не внаслідок виконання зустрічного зобов`язання. Тобто сплачені грошові кошти у якості попередньої оплати за договором у сумі 16 279 грн. підлягають безумовному поверненню.

Крім того, внаслідок понесених переживань та страждань через неповернення коштів, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, позивачі вважають, що їм було завдано моральну шкоду у грошовому виразі в розмірі 10 000,00 грн..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 13 вересня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивачів - адвокат Біленко О.О. подав до суду клопотання, в якому просив здійснити розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що 29.10.2021 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як виконавцем, позивачами було укладено договір №632 про надання послуг з розміщення (акційні умови, предметом якого є «надання виконавцем замовнику платних послуг з тимчасового розміщення у номерах пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 » (п. 1.1 договору).

Від відповідача, як виконавця за договором, було отримано рахунок-фактуру №632 від 29.10.2021 на оплату вартості послуг (бронювання) за розміщення у пансіонаті «Експрес» у розмірі 16 279,00 грн.

На виконання вимог договору у якості попередньої оплати на рахунок відповідача позивачами було внесено грошові кошти у розмірі 16 279,00 грн., що підтверджується квитанцією №6 від 30.10.2021.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) - це надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України. ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який в подальшому було неодноразово продовжено.

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України оприлюднила офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин, яким визнала військову агресію рф проти України форс-мажорними обставинами з 24 лютого 2022 року.

Обставини форс-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання зобов`язань. Таким чином, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Однак, настання обставини непереборної сили не може бути підставою для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставно збережені кошти.

Судом встановлено, що у відповідності до умов договору №632 про надання послуг з розміщення предметом останнього є надання виконавцем замовнику платних послуг з тимчасового розміщення у номерах пансіонату «Експрес», що розташований за адресою: Україна, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцеве, вул. Набережна, 13.

Згідно «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р. вся територія Генічеського району з 24.02.2022 р. є тимчасово окупованою, що унеможливлює виконання Договору № 632 та надання послуг позивачам.

Згідно з ст. 907 ЦК України, Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

В силу п. 4.5 договору № 632 в разі існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) понад трьох місяців, будь-яка сторона вправі в односторонньому порядку відмовитися від цього договору. В такому разі сторона повинна письмово проінформувати іншу сторону про свою відмову від договору. У цьому випадку договір вважається розірваним з дня отримання стороною повідомлення про відмову іншої сторони від договору

20.06.2022 р. позивачами направлено на юридичну адресу відповідачу Лист-вимогу про відмову від договору, його розірвання та повернення грошових коштів у виді попередньої оплати (авансу) за договором.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин Договір №632 про надання послуг з розміщення від 29.10.2021 р. є таки що розірваний у зв`язку з відмовою однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно з ч. 2ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 справа №918/631/19).

З огляду на вказане позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів суми попередньої оплати у розмірі 16 279 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивачів про відшкодування завданої їм моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів-її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов 'язана з розміром цього відшкодування.

За змістом частини другої статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивачі зазначають, що внаслідок понесених переживань та страждань через неповернення коштів, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, вони вважають, що їм було завдано моральну шкоду у грошовому виразі у розмірі 10 000,00 грн.

Разом з тим, як встановлено судом та зазначено Позивачами в тексті позовної заяви, Відповідач не отримував надіслану йому вимогу-повідомлення від 20.06.2022 року про повернення коштів, а отже відсутнє зволікання з боку Відповідача щодо такого повернення.

Виходячи з приписів законодавства та досліджених матеріалів справи, позивачами не доведено належними і допустимими доказами факту заподіяння їм відповідачем моральної шкоди, а також не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням відповідача та невиконанням умов договору з вини відповідача і виникненням з цього приводу у позивачів страждань, у зв`язку з чим судом не вбачається підстав для задоволення вимог позивачів і у цій частині позову.

Щодо судового збору, суд зазначає наступне.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачі звільнені від сплати судового збору згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживача», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в рахунок держави.

У разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову (ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

Судом задоволено вимогу Позивачів на суму 16 279 грн.

Згідно Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позов було подано в 2022 року. Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік», з 1 січня 2022 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,141,259,223,263-265,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти у сумі 16 279 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський