КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/7535/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Київ

Справа № 757/5318/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Левенця Б.Б., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Козлова Р.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про стягнення аліментів,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову в суд і до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що відповідач є його матір`ю. Наразі позивач з матір`ю не проживає та тимчасово проживає в сім`ї ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на їх повному забезпеченні та утримані. У свою чергу відповідач добровільної участі в утриманні позивача не приймає, ні в натуральній, ні в грошовій формі. При цьому, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення ним повноліття.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та визначити аліменти, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в 2,5 роки позивачу встановили діагноз ранній дитячий аутизм. У 2018 році КЛ «Психіатрія» поставили діагноз Р84.0, дитячий аутизм, високофункціональний тип. Вона підтримувала дитину за допомогою лікарських засобів, його поведінка була контрольованою, хоча іноді виникали спалахи агресії та зухвалості, але таку поведінку сприймала як особливості підліткового віку і знаходили порозуміння. 01 березня 2020 року позивач вчинив закінчений замах на умисне вбивство своєї тітки та її маленького сина, наніс їм кілька десятків ножових поранень, після чого намагався вбити відповідача, проте не встиг реалізувати намір у зв`язку з приїздом швидкої допомоги. Кримінальна справа на сьогоднішній день розглядається судом. Після цих подій, 25 березня 2020 року позивач звернувся до представника служби у справах дітей Києво-Святошинської РДА з заявою про вчинення домашнього насильства щодо нього зі сторони відповідача та зі сторони тітки. Надалі позивач написав заяву про відмову повертатись до відповідача, оскільки, на його думку, вона хоче розмістити його в психіатричній лікарні або віддати у в`язницю. В рамках розслідування кримінальної справи було проведено комплексна судово-психіатрична експертиза, за висновками якої позивач страждає на несоціалізований розлад поведінки, стан декомпенсації та за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Вказує, що 26 жовтня 2020 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області про застосування відносно відповідача обмежувального припису. Заява про вчинення домашнього насильства також було подано до правоохоронних органів. 23 листопада 2021 року справа закрита за відсутністю складу кримінального правопорушення у діях відповідача.

Зазначає, що 23 квітня 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області при розгляді питання щодо продовження строку тримання під вартою позивача, прийняв ухвалу, якою зобов`язав позивача знаходитись під домашнім арештом за місцем проживання родини ОСОБА_4 .

Звертає увагу, що відповідач про родину ОСОБА_4 ніколи не чула і їх особисто не знала. Фактично, без жодних судових рішень у неї дитину відібрали, а в подальшому намагались заборонити з ним будь-яке спілкування через застосування обмежувального припису. Всі заяви та позови позивач почав подавати після вчинення ним злочину, якому на той час було 15 років та він відмовився контактувати з відповідачем.

Вважає, що він злякався наслідків свого вчинку і, можливо, його переконали, що така агресивна поведінка по відношенню до відповідача буде мати якесь значення при розгляді кримінальної справи та впевнена, що на нього почали вплив сторонні особи. До 01 березня 2020 року син ніколи нікому не жалівся на відповідача, нікуди не звертався, у них були нормальні стосунки. Після трагедії з нападом на відповідача та її сестру, позивач не виходить на контакт.

Вказує, що на сьогоднішній день позивач проживає в родині ОСОБА_4 . Сину 17 років і він прийняв рішення, що не бажає проживати разом із відповідачем. Відповідач зверталась до родини ОСОБА_4 з пропозицією надання їм матеріальної допомоги у зв`язку з проживанням в їх родині її сина, проте вони відмовились. Вона, як мати, розуміє свій обов`язок матеріально забезпечувати свою дитину. Проте, не могла надавати кошти в добровільному порядку, оскільки родина ОСОБА_4 відмовилась, а син з нею не контактує.

Зазначає, що вона просила суд першої інстанції стягнути з неї аліменти у розмірі 1/6 частини від доходів, враховуючи її матеріальне становище. Однак, при розгляді справи судом першої інстанції не було повно встановлено обставини у справі, що мають значення для справи.

Звертає увагу, що нею долучені докази, що на її утриманні знаходиться дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом з нею, відповідач чоловіка не має та самостійно забезпечує дочку. Також вона має батьків пенсіонерів, батькові 85 років, матері 77 років. Батьки похилого віку, пенсіонери, часто хворіють і потребують від відповідача матеріальної допомоги. Батьки є непрацездатними особами відповідно до норм законодавства, оскільки досягли пенсійного віку.

Крім того, судом не взято до уваги та не надано належної оцінки, що на день розгляду справи відповідач не має жодних доходів від підприємницької діяльності. З січня по травень 2022 року вона, як приватний підприємець, отримала дохід у розмірі 7390 грн., з червня 2022 року - доходи відсутні. На даний час проживає у Німеччині та отримує соціальні виплати. Майно, яке належить відповідачу на праві власності було отримано по договору дарування або як частка при виході з товариства. Квартира була придбана в 2012 році. Жодних доходів від нерухомого майна вона не отримує.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду змінити та визначити аліменти, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення ним повноліття.

Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховував стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем.

Суд посилався на те, що відповідач є працездатною особою. Відомостей про незадовільний стан її здоров`я суду не надано. Крім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки.

Обставини, на які посилається відповідач як на підставу для зменшення аліментів, суд не прийняв, оскільки наявність у відповідача іншої дитини не звільняє її від обов`язку утримувати позивача. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що батьки відповідача є непрацездатними та потребують у матеріальної підтримки з боку відповідача.

Разом з тим, суд зазначав, що в матеріалах справи містяться доказ наявності у відповідача нерухомого майна, а також те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та керівником благодійної організації «Благодійний фонд «Взявшись за руки», відтак на думку суду, в матеріалах справи достатньо доказів того, що відповідач здатна сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів, який до того ж не перевищує встановлений Законом розмір.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення аліментів відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин у викладеній частині застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є матір`ю позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька позивача внесені відповідно до ст. 135 СК України.

25 березня 2020 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із заявою про вчинення щодо нього домашнього насильства з боку його тітки ОСОБА_6 та матері ОСОБА_1 та жорсткого поводження з ним.

26 березня 2020 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування звернулась до слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП України у Київській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення домашнього насильства.

Відомості про вчинення кримінального правопорушення було зареєстровано під № 0001531 за ознаками, передбаченими ст. 166 та ст.126-1 КК України.

17 червня 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до В.о. начальника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації із заявою про відмову повертатись до матері, у зв`язку із вчиненням нею домашнього насильства відносно позивача, та проханням залишитись у сім`ї ОСОБА_4 .

Крім того, 18 жовтня 2020 року позивач звернувся до В.о. голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації із заявою, в якій порушив питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо відносно нього.

За заявою позивача та ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_3 був переданий для тимчасового проживання у сім`ю ОСОБА_4 , де перебуває і наразі та знаходиться їх повному забезпеченні та утриманні.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 24.10.2020 року, ОСОБА_1 на праві власності належить: нежитлове приміщення літери А (поверх 1), загальною площею 71, 9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; машиномісце, загальною площею 18.1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , гараж НОМЕР_1 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира за адресою: АДРЕСА_5 ; чотири земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального садівництва, що знаходяться в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина; квартира за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач є фізичною особою-підприємцем та керівником благодійної організації «Благодійний фонд «Взявшись за руки».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач, будучи його матір`ю, матеріальну допомогу на його утримання не надає, тим самим не виконує свого обов`язку щодо утримання сина.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Встановивши, що позивач ОСОБА_3 не проживає разом із матір`ю та не перебуває на її утриманні, батька не має, адже відомості про нього внесені до свідоцтва про народження відповідно до ст. 135 СК України, врахувавши часткове визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від її заробітку (доходу), суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення ним повноліття.

Враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини в 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця відповідає потребам дитини відповідного віку і стану його здоров`я, що узгоджується з вимогами ст. 182 СК України.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим, достатнім, та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, та надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що на її утриманні знаходиться дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом з нею, відповідач чоловіка не має та самостійно її забезпечує, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність у відповідача іншої дитини не звільняє її від обов`язку утримувати свого сина (позивача у справі).

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача також перебувають непрацездатні батьки - пенсіонери, похилого віку, які часто хворіють та потребують від відповідача матеріальної допомоги, колегія суддів також відхиляє, оскільки доказів, які б свідчили, що батьки відповідача, які є пенсіонерами за віком, проживають разом з відповідачем та саме відповідач несе витрати по їх утриманню, доказів щомісячного розміру таких витрат, а також доказів відсутності у батьків власного доходу у вигляді допомоги від держави (пенсії), матеріали справи не містять.

При цьому, необхідність утримувати непрацездатних батьків відповідача не виключає обов`язку відповідача забезпечити належне утримання своєї неповнолітньої дитини, яка цього потребує.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідач посилається на взаємовиключні обставини, а саме: стверджуючи, що вона не має власних доходів від підприємницької діяльності, крім соціальних виплат, одночасно вказує, що надає матеріальну допомогу непрацездатним батькам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого також, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна.

З матеріалів справи встановлено, у відповідача є в наявності нерухоме майно у місті Києві ( квартири, нежитлове приміщення), а також те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та керівником благодійної організації «Благодійний фонд «Взявшись за руки», а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач здатна сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів, який не перевищує встановлений законом розмір.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в розмірі частини від заробітку щомісячно, відповідач у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надала.

Доводи апеляційної скарги про те, даним позовом її син намагається вплинути на хід кримінального провадження , у якому він звинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство своєї тітки та її малолітнього сина, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці обставини у даному спорі про стягнення аліментів з матері на утримання неповнолітньої дитини не мають правового значення.

Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

За таких обставин, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції належним чином врахувавши стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зобов`язання матері утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та виходячи із доведеності позивачем позовних вимог, дійшов правильного висновку, що відповідач здатна забезпечити сплату аліментів на утримання сина в розмірі частини від заробітку, щомісячно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, та надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення ним повноліття

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Левенець Б.Б.

Немировська О.В.