Справа № 307/2030/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В. з участю секретаря Савинець В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 24 травня 2023 року (у складі судді Стецюк М.Д.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у червні 2022 р.

Просив визначити місце проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ним і зареєструвати їх по місцю реєстрації позивача АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог указав, що з відповідачем вони перебували у шлюбі із 2014 р. по 2020 р.

Рішенням Тячівського районного суду від 22 вересня 2021 р. шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Діти зареєстровані по місцю проживання відповідача в АДРЕСА_2 . Ще до розірвання шлюбу відповідач покинула його та переїхала жити до своїх батьків в с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області.

На початку травня 2022 р. позивач у черговий раз поїхав до відповідача в с. Терново провідати дітей і забрати їх на вихідні до себе в с. Криве. Діти гарно провели з ним вихідні. Після чого, в понеділок, він вирішив відвезти дітей до відповідача. Приїхавши, побачив, що будинок закритий, а відповідача вдома немає. Сусіди йому повідомили, що після того, як він забрав дітей, відповідач кудись терміново виїхала, телефон відключила.

Вже два місяці він проживає разом із дітьми, садочки не працюють, а тому діти залишаються із ним.

Відповідач не телефонує до нього, не цікавиться дітьми, місце її перебування йому не відоме.

Зазначає, що на даний час він проживає із дітьми у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку створені всі належні умови для проживання дітей, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов.

Вважає, що в нього є всі підстави для того, щоб малолітніх дітей залишити на своєму вихованні та утриманні.

Рішенням Тячівського районного суду від 24 травня 2023 р. у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення і прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову через відсутність спору між позивачем і відповідачем щодо місця проживання спільних дітей, у першу чергу, суд мав звернути увагу на поведінку відповідача, яка залишила дітей напризволяще.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судовому засіданні, яке відбулося 17 жовтня 2023 р. інтереси позивача на підставі ордеру на надання правової допомоги Серія АО № 1100041 представляла адвокат Кохман М.В.

Відповідач повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, однак судова повістка повернулася до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що за відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Щодо позовних вимог про реєстрацію малолітніх дітей по місцю проживання позивача суд констатував, що як убачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 для реєстрації малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до органу реєстрації не звертався. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач намагався сповістити матір дітей про свій намір змінити місце реєстрації їхніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та отримати на це її згоду, як і відсутні докази відмови відповідача від надання згоди на реєстрацію місця проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Тячівського районного суду від 22 вересня 2021 р. розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками яких, згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 зазначені: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с.12-13).

Відповідно до довідки № 03.1-13/256 від 08 червня 2022 р., виданої Кривським старостинським округом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, до складу сім`ї позивача ОСОБА_1 входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного депутатом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Зизень Н.І., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має на утриманні та проживає разом із двома малолітніми дітьми. Дворогосподарство складається із житлового будинку з надвірними спорудами та присадибною земельною ділянкою орієнтовною площею 0,25 га. Домогосподарство забезпечене електричною енергією, природнім газом і водопостачанням. У сім`ї створені всі умови для проживання та виховання дітей (а.с.9).

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 14 червня 2022 р., складеним депутатом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Зизень Н.І., підтверджується те, що позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою проживає один. Має на утриманні та вихованні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У ході обстеження виявлено, що після смерті батьків, які померли у 2021 році, проживає один, із дружиною шлюб розірвано. На цей час не має можливості відлучатися від дітей, оскільки мати дітей перебуває за кордоном (а.с.10).

Згідно з характеристикою № 03.1-10/44 від 14 червня 2022 р., виданою Кривським старостинським округом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, позивач ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується добре. Із сусідами та односельчанами підтримує відносини. На території населеного пункту с. Крива Тячівського району Закарпатської області на державній роботі не працює. У старостинський округ скарги та заяви відносно поведінки позивача від громадян села не надходили. До складу його сім`ї входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).

Із акту обстеження житлового будинку, складеного депутатом Тернівського старостинського округу Тячівського району Закарпатської області Палінкаш О.М., убачається, що при обстеженні житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено, що будинок закритий та ніхто в ньому не проживає. При опитуванні сусідів, а саме: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_2 , близько одного місяця назад виїхала з дому в невідомому напрямку. Протягом місяця її чоловік ОСОБА_1 приїздив до її дому, щоб дізнатися, де вона перебуває, але ніхто її не бачив. Сусідам також не відомо, де вона на даний час перебуває (а.с.16).

Із довідки від 13 червня 2022 р., виданої КНП «Тячівська консультативна поліклініка» Тячівської міської ради Закарпатської області, вбачається що ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не значиться (а.с.8).

Згідно з висновком виконавчого комітету Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визначення місця проживання малолітніх дітей № 05-21/1343 від 14 листопада 2022 р. місце проживання та утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителем АДРЕСА_1 (а.с.53).

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписи ч.1 ст. 161 СК України передбачають право батьків на звернення до органу опіки та піклування або суду у разі відсутності згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Згідно з висновком виконавчого комітету Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визначення місця проживання малолітніх дітей № 05-21/1343 від 14 листопада 2022 р. встановлено, що місце проживання та утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителем АДРЕСА_1 (а.с.53).

Із наведеного випливає, що діти сторін і так проживають із батьком, і спору стосовно цього, який підлягав би судовому захисту, між батьками немає, що ними не заперечується.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 24 травня 2023 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 03 листопада 2023 р.

Судді: