ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7754/23 Справа № 242/1046/22 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» (далі ПрАТ Шахтоуправління «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 31 березня 2008 року по 24 грудня 2016 року він працював у ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» в якості прохідника з повним робочим днем в шахті.

Вказував, що під час роботи на підприємстві, 15 лютого 2015 року, він отримав виробничу травму, про що складено АКТ Н-1 від 19 лютого 2015 року.

Зазначав, що 11 червня 2015 року Медико-соціальною експертною комісією йому первинно було встановлено 10% втрати працездатності.

Посилаючись на те, що у зв`язку з отриманою травмою він став інвалідом та вже більше не може працювати у шахті, відчуває фізичні страждання та біль, все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані, тому, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою у розмірі 19 340 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПрАТ Шахтоуправління «Покровське», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданою позивачем довідкою МСЕК втрата працездатності встановлена первинно і не є підтвердженням стійкої втрати працездатності. Звертали увагу на те, що після отриманої травми позивач продовжив працювати на шахті по 02 жовтня 2021 року та те, що у нещасному випадку фактично винний ОСОБА_2 , а не підприємство, який не залучений до участі у справі.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 19 340 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено,що позивач ОСОБА_1 з 31 березня 2008 року по 24 грудня 2016 року працював у ПрАТ «ШУ «Покровське».

Звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію .

15 лютого 2015 року о 18:00 у 3 зміну в технічній нарядній начальник зміни технічної служби ОСОБА_3 видав наряд прохідникам дільниці ПР-3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та іншим на видачу б/у металокріплення по 2 північному конвеєрному штреку центральної панелі блоку №8. Наряд був проведений під особистий підпис робітників у книзі нарядів технічної служби з попереднім проведенням інструктажу з питань охорони праці. Безпечне ведення робіт у змін забезпечував начальник зміни технічної служби ОСОБА_3 . Після отримання наряду позивач та інші опустилися в шахту і направились до місця виконання змінного завдання 2 північного конвеєрного штреку центральної панелі блоку №8, куди прибули о 19.30 і приступили до виконання наряду. З початку зміни робітники переносили стійки АП з ПК 17 на ПК 0. О 21.50. При складуванні стійки аркового кріплення АП позивач опустив один край металокріплення на грунт, в цей момент ОСОБА_4 опустив інший край, в цей момент стійка перекинулась і вдарила позивача по правій стопі. На місці позивачу надали медичну допомогу і направили до поверхневого медпункту головного проммайданчика шахти.

Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 15 лютого 2015 року, визначено, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: закритий вивих с/ фаланги 2 пальця правої стопи. Закриті крайові в /суглобові переломи основи н/фаланги, головки о/ фаланги 1 пальця правої стопи зі зміщенням. 3/субнотікальний перелом о/фаланги 3 пальця правої стопи зі зміщенням.

11 червня 2015 року Медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 первинно було встановлено 10% втрати працездатності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач працював на підприємстві відповідача, де отримав травму, внаслідок отримання якої йому було встановлено первинно 10% втрати професійної працездатності та рекомендовано медикаментозне лікування, що в подальшому зумовило порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити свій способі життя, що, як наслідок, завдало йому моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, через погіршення стану його здоров`я у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, а його здоров`я зазнало незворотні зміни, він частково втратив працездатність, та вимушений проходити медичні обстеження, лікувальні процедури, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, внаслідок чого переносить моральні страждання, та доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди є хибними.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, в результаті отриманої під час виконання трудових обов`язків травми, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд встановив, що внаслідок отриманого травми позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності, та він відчуває моральні страждання, внаслідок чого вимушений постійно лікуватися та переносити фізичні та моральні страждання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Посилання апеляційної скарги на те, що після отриманої травми позивач продовжив працювати на шахті по 02 жовтня 2021 року не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки факт отримання позивачем травми під час виконання трудових обов`язків та як наслідок встановлення йому 10% втрати професійної працездатності відповідачем не спростовано.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, з посиланням на те, що з акту про нещасний випадок вбачається, що ОСОБА_4 опустив край металокріплення, та стійка перекинулася і вдарила ОСОБА_1 по правій стопі, спричинивши травму не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров