Дата документу 23.01.2023
Справа № 334/5867/22
Провадження № 2/334/532/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Мацухової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення 2428,50 доларів США заборгованості, згідно розписки від 16.09.2021 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 16.09.2021 року він надав ОСОБА_2 позику у розмірі 4740 доларів США строком до 16.09.2022 року. Факт надання позики у розмірі 4740 доларів США строком до 16.09.2022 року підтверджується відповідною розпискою від 16.09.2021 року, яку склав та підписав власноруч відповідач. Оригінал розписки на цей час знаходиться у позивача.

Відповідачем в період з 16.09.2021 року по 16.09.2022 року частково виконано свої зобов`язання у розмірі 3000 доларів США. Проте залишок у розмірі 1740 доларів США, відповідач повертати не хоче.

Відповідно до вищевказаної розписки, у разі не повернення грошових коштів у строк до 16.09.2022 року, боржнику нараховується 0,5 відсотків за кожен день прострочення.

Станом на 06.12.2022 року прострочення складає 81 день, що в свою чергу складає 688,50 доларів США.

Таким чином, на цей час у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 2428,50 доларів США (1740 залишок + 688,50 відсотки за кожен день = 2428,50 доларів США)., яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Крім того, стягнути судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 992,40 гривень.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що вона дійсно отримала у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4740 доларів США під заставу автомобіля та власноручно написала розписку про повернення коштів строком до 16.09.2022 року.

28 грудня 2022 року вона у повному обсязі повернула заборгованість ОСОБА_1 , про що він власноручно написав розписку про виконання зобов`язань та відсутність будь яких претензій з його боку. Крім того, зазначив у розписці, що зобов`язується відмовитися від позову у день судового засідання.

З цих підстав, просила суд відмовити позивачу у позові оскільки наразі відсутні підстави для стягнення.

Позивач підтвердив, що він 28.12.2022 року склав відповідну розписку про відсутність боргового зобов`язання ОСОБА_2 перед ним, але бажає, щоб вона сплачувала йому проценти за користування коштами. Посилання з приводу залишити свій позов без розгляду з підстав відсутності будь яких претензій до відповідача залишив поза увагою.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

В силу ст.ст. 11, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц.

Як вбачається з копії розписки, 16 вересня 2021 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 4740 доларів США. Оригінал розписки зі слів позивача знаходиться у нього. До суду надана лише її копія.

При цьому, відповідачка не заперечувала того факту, що вона дійсно отримала від позивача грошові кошти у вказаній сумі.

28.12.2022 року відповідач ОСОБА_1 склав розписку, в якій зазначив, що отримав від відповідача в борг у повному обсязі за розпискою від 16.09.2021 року. ОСОБА_2 у повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання. Матеріальних та моральних претензій позикодавець не має. Факт складення розписки від 28.12.2022 року учасниками справи не оспорювався.

Оцінюючи зміст зазначеної розписки, суд приходить до висновку, що правовідносини які виникли між позивачем та відповідачем припинилися після повернення відповідачем суми боргу та письмового підтвердження ОСОБА_1 про відсутність у нього будь яких претензій до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача за розпискою виконані у повному обсязі, підтверджені сторонами у справі та оригіналом розписки від 28.12.2022 року, тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Усі усні заперечення позивача щодо нібито існуючої заборгованості не можуть свідчити на доведеність позовних вимог, оскільки останнім не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, та враховуючи те, що у задоволені позову відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,141,247,263-265 ЦПК України, ст. ст. 11, 14, 15, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.Ю.Козлова