ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/9022/21 Номер провадження 22-ц/814/827/23Головуючий у 1-й інстанції Харченко А.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2021 року, постановлену суддею Харченко А.М.,

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та стягувач - ОСОБА_3 , про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

в с т а н о в и в:

28.05.2021 приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. звернувся в суд із поданням в порядку статті 443 ЦПК України про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подання приватного виконавця обґрунтовано тим, що на його примусовому виконанні перебуває ВП №59956049, відкрите 03.09.2019 з примусового виконання виконавчого листа №1-22/11р., виданого 28.03.2013 Апеляційним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 500 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином.

У межах примусового виконання виконавчого документа, приватним виконавцем накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця. Із метою перевірки майнового стану боржника, ним направлені запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, КП «ХМБТІ». Відповідно до наданих відповідей установ, до яких вчинялися запити та направлялися вимоги про надання інформації, установлено, що у боржника відсутні джерела доходу.

За боржником зареєстровані два транспортні засоби, які 24.09.2019 арештовано та оголошено у розшук. Дотепер, заходи з розшуку транспортних засобів не призвели до позитивного результату, в зв`язку із чим звернути стягнення на автомобілі, належні боржнику не виявляється можливим.

11.09.2019 боржник ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить його розписка, наявна в матеріалах ВП.

Місце проживання боржника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Із метою виявлення, опису та арешту рухомого майна боржника приватним виконавцем здійснено виїзди за адресою: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 . Доступу до квартир не надано, боржника не виявлено, відповідно, перевірити майновий стан боржника за місцем його реєстрації та за місцем розташування квартири, що є спільною власністю боржника та його колишньої дружини, під час виїздів виявилося неможливим.

02.01.2020 приватним виконавцем накладено арешт на кошти боржника. Дотепер кошти на виконання судового рішення не надходили.

На вимоги приватного виконавця, 24.03.2021 боржник надав декларацію про доходи та майно, за змістом яких джерела доходу у боржника відсутні, місцезнаходження належних йому транспортних засобів невідомо; боржником відкрито 1 рахунок у банківській установі Монобанк, арештований до подання декларації.

Незважаючи на обізнаність щодо відкриття виконавчого провадження та відносно обов`язку виконання судового рішення, боржник рішення суду не виконав. Також боржник не допустив приватного виконавця до житла, пояснення за фактами невиконання судового рішення не надав, в декларації не висвітлив відомості щодо 1/2 частки квартири, що придбана ОСОБА_2 у період шлюбу з ОСОБА_1 , і належить йому спільно з колишньою дружиною.

Із підстав викладеного, враховуючи, що ним, приватним виконавцем, вжито усіх можливих заходів для виконання судового рішення, однак такі заходи не призводять до його належного виконання, вважає наявними підстави для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, для чого необхідно визначити його частку у квартирі АДРЕСА_3 , якою він володіє спільно з ОСОБА_2 у розмірі частки вказаної квартири.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.08.2021 подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. - задоволено.

Визначено, що у квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 71,3 кв.м, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/4 частка квартири.

Ухвала вмотивована тим, що право власності на 1/2 частку зазначеної квартири набуте у шлюбі, а отже є спільним майном подружжя, що не залежить від його розірвання, отже боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить частка указаної квартири.

Боржник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 оскаржили ухвалу суду першої інстанції до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять ухвалу скасувати, постановити нове рішення, яким подання приватного виконавця залишити без задоволення.

Боржник ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неправильно визначено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, тобто станом на 2008 рік, не з`ясовано джерела придбання майна ОСОБА_2 та помилково встановлено час його придбання, залишивши поза увагою, що його державна реєстрація відбулася після припинення фактичних шлюбних.

Вважає відсутніми підстави звернення стягнення за рахунок коштів від реалізації цієї квартири, оскільки приватний виконавець не надав доказів на підтвердження, що така нерухомість придбана ОСОБА_2 за кошти, здобуті внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення.

Заінтересована особа ОСОБА_2 обґрунтовує підстави скасування оскаржуваної ухвали наступним.

Зазначає, що не була обізнана про таке виконавче провадження. Проте вважає, що його виконання передусім має забезпечуватися за рахунок майна (транспортні засоби) та коштів боржника на банківських рахунках, а тому подання приватного виконавця про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, з метою подальшої реалізації, вважає передчасним.

Повідомляє, що із 2008 року вони із ОСОБА_1 припинили ведення спільного господарства, про що указано у судовому рішення від 13.09.2016 у справі №643/8354/16-ц. Вони у добровільному порядку поділили спільне майно і спірна квартира залишилася у її власності, про що складено розписку, яка зберігається у третіх осіб.

Звертає увагу, що стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_3 не висловила своєї думки з приводу подання приватного виконавця, який, на її думку, перевищив свої повноваження та допустив зловживання правами.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.11.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 08.11.2021.

09.11.2021 стягувачем подано до Харківського апеляційного суду відзив на апеляційні скарги, які просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.

Заперечує проти врахування судом, як належного доказу, розписки про розподіл з ОСОБА_1 майна, яка не відповідає вимогам ст.69 СК України щодо обов`язковості нотаріального посвідчення договору про поділ майна, а тому за правилами ч.1 ст.220 ЦК України такий договір є нікчемним.

Вважає вимоги апеляційних скарг передчасними, оскільки у цій справі вирішується питання частки боржника у спільному майні, а не звернення його стягнення. Тоді як боржник, будучи визнаним винним у скоєнні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, всіляко намагається уникнути від виконання вироку в частині стягнення з нього спричиненої його діями моральної шкоди.

09.11.2021 приватний виконавець подав до Харківського апеляційного суду відзив на апеляційні скарги, які з підстав, раніше викладених ним у поданні, просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.12.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що із 03.09.2019 на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. перебуває ВП №59956049 із примусового виконання виконавчого листа №1-22/11р., виданого 28.03.2013 Апеляційним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 500 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином./а.с.12,14/

Постановою приватного виконавця від 03.09.2019 відкрито ВП №59956049, копія якої надіслана сторонам виконавчого провадження, у тому числі боржнику./а.с.16,17/

03.09.2019 приватним виконавцем накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, про що винесена відповідна постанова./а.с.18/

Із метою перевірки майнового стану боржника та здійснення примусового виконання виконавчих документів приватним виконавцем направлені запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, КП «ХМБТІ»./а.с.20,21/

Установлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровані два транспортні засоби Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_1 , АЗЛК 2141201, д.н.з. НОМЕР_2 , які постановою від 24.09.2019 арештовано та оголошено у розшук./а.с.24,25/

11.09.2019 боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить його розписка, наявна уматеріалах ВП.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником не зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна./а.с.28-29/

Місце проживання боржника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ./а.с.53/

Приватним виконавцем здійснено виїзди за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 . Доступу до квартир не надано, боржника не виявлено, відповідно перевірити майновий стан боржника за місцем його реєстрації та за місцем розташування квартири, що є спільною власністю боржника та його колишньої дружини, під час виїздів виявилося неможливим, що підтверджується копіями відповідних актів від 04.05.2020./а.с.89,90/

02.01.2020 постановою приватного виконавця накладено арешт на кошти боржника./а.с.30/

На вимоги приватного виконавця, 24.03.2021 боржник надав приватному виконавцю Декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи. Відповідно до зазначених у декларації відомостей, джерела доходу у боржника відсутні, місцезнаходження належних йому транспортних засобів невідомо; боржником відкрито один рахунок у банківській установі Монобанк. Монобанк є продуктом АТ «Універсал Банк». Рахунок боржника в АТ «Універсал Банк» вже було заарештовано до подання декларації./а.с.46-47/

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 06.12.2019 боржник ОСОБА_1 з 15.11.1986 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.26-27/

Відповідно до відомостей ЄДРСР, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.09.2016 (справа №643/8354/16-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Рішення набрало законної сили 09.11.2016.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, колишній дружині боржника ОСОБА_2 належать 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 (на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2017 по справі №643/1630/17; дата державної реєстрації: 24.05.2017) та 1/2 частка указаної квартири (на підставі договору купівлі-продажу №У-04-128-Н від 09.04.1999 та рішення Апеляційного суду Харківської області по справі №22-а-3101/2005 від 06.09.2005; дата державної реєстрації 26.04.2016)./а.с.28-29/

Задовольняючи подання та визначаючи частку майна боржника у спільному майні, районний суд виходив із того, що заінтересованою особою ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження, що частка квартири набута нею за час шлюбу, але кошти, які належали їй особисто, а тому на таку нерухомість розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

При цьому судом враховано, що приватним виконавцем вжиті відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо примусового виконання рішення, але такі дії не призвели до його виконання, у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, достатніх для погашення боргу. Тому визначення частки майна боржника у такому майні є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу, що не порушує прав інших співвласників майна, оскільки за ними залишається право власності на належну йому частку у такому майні.

Апеляційний суд погоджується із висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із ухвалою суду та довільного тлумачення норм права на власну користь.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, що відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у справі №6-843цс17 від 24.05.2017.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

За змістом позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №367/6231/16-ц від 15.01.2020, у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний/приватний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Із підстав викладеного, установивши наявність у боржника невиконаного боргового зобов`язання та відсутність іншого майна, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, частки у спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що таке майно набуто ними у шлюбі, презумпція спільності майна подружжя не спростована, а тому частка боржника у такому майні становить частини квартири.

Доводи апеляційної скарги боржника щодо відсутності підстави звернення стягнення за рахунок коштів від реалізації цієї квартири, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Тоді як для визначення належності об`єкта нерухомості до особистої власності має значення джерело походження коштів, але ні боржником, ні ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження, що частка в нерухомості придбана за особисті кошти одного із них.

Підстав вважати, що районний суд неправильно визначився із обсягом спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, колегія суддів не вбачає, оскільки матеріалами справи підтверджено, що таке майно набуто в період шлюбу, а його державна реєстрація за одним із подружжя не змінює його правового статусу «спільного сумісного майна подружжя».

Посилання заінтересованої особи ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги, що примусове виконання судового рішення, передусім, має забезпечуватися за рахунок майна боржника, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено відсутність у нього іншого майна, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, частки у спірній квартирі, яка є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2 .

Презумпція спільності права власності подружжя на таке майно, заінтересованою особою не спростована та не доведено, що частка у нерухомості набута нею за особисті кошти. Належних та допустимих доказів на підтвердження, що колишнє подружжя розділили майно за взаємною згодою, матеріали справи не містять, оскільки фіксування такого поділу має відбуватися на підставі нотаріально посвідченого договору, обов`язковість якого визначена ч.2 ст.69 СК України і наявна у справі розписка таким вимогам не відповідає.

Доводи апеляційної скарги заінтересованої особи, що стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_3 не висловила своєї думки з приводу подання приватного виконавця, колегія суддів відхиляє, оскільки у відзиві на апеляційну скаргу стягувач підтримав законність оскаржуваної ухвали суду, вбачаючи в діях боржника намір уникнути цивільно-правової відповідальності.

Тоді як звернення приватного виконавця в суд із цим поданням є його обов`язком, визначеним статтею 443 ЦПК України, а не зловживанням правами, а його задоволення не порушує прав інших співвласників квартири, оскільки за ними залишається право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно у відповідній частці.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на законі та є його довільним тлумаченням на власну користь. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов