Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4638/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №279/4638/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Петльованої Наталії Сергіївни, на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 липня 2023 року, постановлену під головуванням судді Недашківської Л.А..,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 липня 2023 року у видачі судового наказу в частині стягнення зі ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Петльована Н.С., звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, зазначає, що витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України та розподіляються між сторонами відповідно до ст. 137 та ст. 141 ЦПК України. Вказані витрати не відносяться до вимог, що наведені у ст. 161 ЦПК України, проте обов`язково зазначаються у судовому наказі відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу в частині відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення таких витрат за правилами наказного провадження є неможливим, оскільки справа розглядається без повідомлення та виклику сторін, у зв`язку з чим боржник позбавлений права довести неспівмірність заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Так, частиною 1 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У пункті 3 частини 1 статті 165 ЦПК України, зокрема, передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Отже, наказне провадження являє собою значно спрощене і усічене в порівнянні з позовним, альтернативне йому провадження в суді першої інстанції, що ґрунтується на письмових доказах, яким притаманний високий ступінь достовірності. Важливою умовою такого провадження є особливий характер вимог кредитора, спрямованих на стягнення грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, перелічених у статті 161 ЦПК України.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу ( пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на ту обставину, що склад та розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі, в якій сторони, користуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, обґрунтовують свої вимоги та заперечення не лише стосовно вимог по суті спору, й з приводу витрат на правничу допомогу.

У свою чергу, в наказному провадженні розглядаються безспірні вимоги, що виключає можливість стягнення судовим наказом витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував положення пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки даною нормою врегульоване питання відшкодування заявникові витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у стягненні на користь заявниці витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367,368,371,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петльованої Наталії Сергіївни, залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: