РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Садовського К.С.,

за участю секретаря судового засідання Калантай Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/21860/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 до Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , в якій вона просила: 1) розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 08.08.1987, актовий запис № 1402; 2) поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю, виділивши їй та визнавши за нею право власності на автобус NEOPLAN № 516, рік випуску 2000, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; 3) виділити та визнати право власності за ОСОБА_2 автомобіль Hyundai H-1, рік випуску 2013, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , та мопед Vamos M, рік випуску 1996, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 ; 4) стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 10000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 04.12.2020 протягом й року, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 справу передано для розгляду судді Садовському К.С.

Ухвалою суду від 11.12.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

18.12.2020 позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 19.11.2021 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ спільно нажитого майна.

Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів..

Розгляд виділеної справи постановлено проводити в порядку спрощеного провадження.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивач посилається на те, що 08 серпня 1987 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений шлюб. У зв`язку з укладенням шлюбу позивач змінила своє дівоче прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . Від сумісного шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що протягом останніх трьох років відповідач підтримує стосунки з іншою жінкою, підтримуючи її та її дітей матеріально всупереч інтересам власної сім`ї. На даний момент вони з чоловіком живуть кожен окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. На даний час подружжя сімейне життя не веде, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення між позивачем та відповідачем, на думку позивача, неможливе. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача і бажанню жити в умовах свободи та гідності.

Крім того вказує, що у зв`язку з хворобливим станом дитини після її народження, подальшим її вихованням та веденням домашнього господарства позивач була вимушена залишити роботу і протягом цього часу не мала можливості працювати та зайняти відповідну посаду. Саме відповідач наголошував, щоб після народження дитини дружина займалась виключно господарством. Наразі вона втратила наявну на той час кваліфікацію та не може претендувати на зайняття посади за своєю спеціальністю, отже у неї немає коштів для існування. Посилається на те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, крім того, отримує наразі пенсію, у нього існує можливість надавати матеріальну допомогу. Крім того, на фоні нервового напруження у позивача почалися проблеми зі здоров`ям, з`явилося безсоння. Зважаючи на ці обставини позивач претендує на утримання (аліменти) у зв`язку з розірванням шлюбу, оскільки розірвання шлюбу залишить її без коштів на існування і вона потребує матеріальної допомоги, тому претендує на 1/3 частину доходу відповідача. Середньомісячний заробіток відповідача у розрахунку за зазначені чотири роки, виходячи з даних декларацій, становить 31 477,45 грн. 1/3 частина від зазначеної суми складає 10 493 грн. Отже позивач просить присудити їй аліменти в розмірі 10 000 грн щомісячно, що становить приблизно 1/3 від доходів відповідача.

На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явилась, засобами електронного зв`язку направила до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі, зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Стосовно стягнення аліментів зазначив, що заперечує, оскільки вважає цю вимогу не обгрунтованою.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

08 серпня 1987 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, про що 08.08.1987 складено відповідний актовий запис №1402 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька, ОСОБА_5 , яка на теперішній час є повнолітньою.

Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).

Враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині позовних вимог про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Питання щодо поділу майна подружжя вирішується в окремому провадженні.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на сім`ю та шлюб, сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені.

Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо, враховуючи також визнання позову відповідачем.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення аліментів.

Статтею 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положення статті 76 СК України визначають, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Відповідно до п.п.14 та 16 п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 ^тримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач дійсно зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 27.07.2007, номер запису 0082747.

Позивач в заявленому позові посилалась на те, що згідно з даними, зазначеними у Податковій декларації ОСОБА_2 за 2016 рік обсяг доходів за звітній (річний) період склав 246 104,75 грн. Тобто середньомісячний дохід відповідача складав 20 508 грн. У 2018 році обсяг доходів за звітній (річний) період склав 554 477,40 грн. Тобто середньомісячний дохід відповідача у 2018 році складав 46 206 грн. Обсяг доходів за звітній (річний) період - 2019 року склав 358 411,76 грн., тобто середньомісячний дохід відповідача у 2019 році складав 29 867 грн.

На підтвердження цих обставин позивачемнадано суду податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Виходячи із засад належності та допустимості доказів, суд критично ставиться до наданих податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, оскільки ці аркуші не мають ані підпису ОСОБА_2 , як ФО-П, ані підпису уповноваженої особи податкової служби чи печатки, куді ці декларації було подано.

Також слід зауважити, що ці докази надані станом на 2020 рік. Даних щодо отримання доходів від приємницької діяльності станом на 01.01.2023 матеріали справи не містять.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В ході розгляду справи позивачем надано суду довідку про виплати, видану МІЦ ПФР, оскільки ОСОБА_7 перебуває на обліку у відділі Пенсійного фонду РФ по Бєлгородській області. Страхова пенсія за віком за період 09.2021-10.2021 становила 20127,06 рублів.

Станом на 31.10.2021 курс російського рублі до української гривні становив 0,3525 / 0,377 грн. за рубль.

Таким чином, за 09.2021-10.2021 позивач отримала пенсії за віком 7587,90 гривень.

Відповідачем також було надано суду довідку про доходи пенсіонера ОСОБА_2 , який перебвує на обліку в Київському ОУ ПФУ м.Харкова в Харківській області і отримує пенсію за віком.

З наданої довідки вбачається, що за той же період, 09.2021-10.2021 ОСОБА_2 отримав пенсії - 5314,72 гривні.

Положення ст. 76 СК України зводяться до можливості колишнього чоловіка або колишньої жінки надавати матеріальну допомогу іншому з подружжя.

Однак, в ході розгляду справи не підтверджено та позивачем не доведено, що відповідач має можливість надавати допомогу дружині.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за недоведеністю.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 49, 76, 77, 81, 141, 223, 263-265, 353 ЦПК України, ст.ст. 1, 24, 56, 75, 76 110, 112-114 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження село Ясаб, Кусарського району, Азербайджан) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження РФ, Бєлгородська область, Прохоровський район, село Лески), зареєстрований 08 серпня 1987 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1402 від 08.08.1987.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_9 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 20 січня 2023 року.

Суддя Садовський К.С.