Справа № 367/4411/22
Провадження №2/367/5044/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

05 січня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Чернової О.В.

при секретарі Шлейко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович; приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович; приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову посилається на те, що наприкінці жовтня 2022 року ОСОБА_1 стало відомо, що стосовно нього, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем, було відкрите виконавче провадження № 69446286 від 18.07.2022 року на підставі виконавчого напису № 12454 від 29.01.2022 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 259908,86 гривень, що виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 13.08.2012 за № 8832).

Так, 19 серпня 2014 року Ірпінський міський суд Київської області ухвалив рішення по справі №367/8235/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № 995/ФКВ-07 від 03.09.2007р. з гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 на користь АТ "Дельта Банк".

Не погодившись з даним рішенням суду, Позивачем була подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області, який в свою чергу виніс рішення від 16 лютого 2016 року, яким Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2014 року змінено в частині розміру стягнутої кредитної заборгованості та судового збору та стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №995/ФКВ-07 від 03.09.2007р. у розмірі - 162 415,54 грн.

Згодом, Позивачем була подана касаційна скарга до Верховного Суду. При розгляді даної справи в суді касаційної інстанції, була винесена Постанова Верховного Суду України від 18 липня 2018 року, якою заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року в частині стягнення заборгованості по комісії скасовано, у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комісії відмовлено, а в іншій частині судові рішення залишено без змін.

Таким чином зрозуміло, що з 2014 року по 2018 рік включно, між Позивачами та АТ "Дельта Банк" відбувався судовий процес щодо заборгованості за кредитним договором №995/ФКВ-07 від 03.09.2007р., в результаті якого було прийнято остаточне рішення про стягнення з Позивачів грошових коштів без комісії у вигляді заборгованості за кредитом - 10774,53 доларів США, що згідно курсу НОВУ на момент набрання законної сили рішення апеляційної інстанції складало 121122,96 грн.

Згодом, як Позивачу стало відомо, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», 02.07.2020 року було викуплено портфель кредитних договорів у АТ "Дельта Банк", про що було укладено договір відступлення № 2273/К від 02.07.2020 року.

В результаті таких дій 23 вересня 2020 року до Ірпінського міського суду Київської області від ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" була подана заява про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа в рамках справи №367/8235/13-ц.

В своїй заяві ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" мотивував свої вимоги тим, що на підставі договору про відступлення прав вимоги №2273/К, він як правонаступник АТ "Дельта Банк" має право на стягнення заборгованості з відповідачів.

Разом з цим, в грудні 2021 року Позивачу стало відомо про те, що на вимогу Відповідача, приватним виконавцем Фесик М.О. було відкрито виконавче провадження № 63961168, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича № 3409 від 09.09.2020 року, в зв`язку з чим Позивачем подано до Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За вказаною позовною заявою Позивача Ірпінським міським судом Київської області відкрито позовне провадження по справі №367/8537/20, в рамках розгляду якого ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 27.04.2021, задоволено заяву представника Позивача про забезпечення позову у цивільній справі та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 09 вересня 2020 року №3409, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личуком Т.В., яким запропоновано стягнути із Позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованості за кредитним договором в сумі 615 578 гривень 76 копійок.

Разом з цим, Позивачу стало відомо про те, що в подальшому на вимогу Відповідача, приватним виконавцем Корольовим М.А. було відкрито нове виконавче провадження № 69446286 від 18.07.2022 року, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича №12454 від 29.01.2022 року.

На даний час, в ході виконавчого провадження, було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Наразі, не маючи стороннього доходу, з урахуванням неможливості користуватися грошовими коштами на рахунках, а також потреба у постійному догляді за дружиною Позивача - ОСОБА_2 (являється інвалідом першої групи), Позивач фактично не має можливостей для забезпечення хоча б мінімальних потреб для прожиття.

Так, в ході виконавчого провадження, приватним виконавцем Корольовим М.А. було винесено: Постанова про відкриття виконавчого провадження № 69446286 від 18.07.2022 року, Постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2022 року, Постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 18.07.2022 року, Постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 18.07.2022 року, Постанова про арешт коштів боржника від 18.07.2022 року; Постанова про арешт майна боржника від 18.07.2022 року.

Як вбачається з Постанови про відкриття виконавчого провадження, від 18.07.2022 сума заборгованості складається з:

суми заборгованості за тілом кредиту - 0 (нуль) грн. 00 коп.;

заборгованості за відсотками - 0 (нуль) грн. 00 коп.;

заборгованості за комісією - 0 (нуль) грн. 00 коп.;

заборгованості за штрафними санкціями - 70000 (сімдесят тисяч)

грн. 00 коп.;

3% річних - 55313 (п`ятдесят п`ять тисяч триста тринадцять) грн. 26 коп.;

інфляція - 134595 (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто

п`ять) грн. 60 коп.

Тобто відповідно до Постанови загальна сума, що підлягає стягненню з Позивача на користь Відповідача - 259908 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 86 коп.

Крім того, додатково стягнуто з Позивача за виконавчим провадженням № 69446286, що складається з: витрати на вчинення виконавчого напису у розмірі 1500,00грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 26 140,89 грн.. (двадцять шість тисяч сто сорок гривень 89 коп.).

Однак, Позивач не має такої заборгованості перед ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" в межах якого здійснюється стягнення, а про існування такої заборгованості Позивач дізнався тільки в жовтні 2022 року з Єдиного порталу державних послуг Дія, вже після того як було здійснено відрахування із доходів Позивача в рамках виконавчого провадження № 69446286.

До цього часу, Позивачу, ні про Відповідача, ні про виконавчий напис нотаріуса, ні, тим паче, про заборгованість було невідомо.

Позивач просить суд визнати вказаний виконавчий напис №12454, вчинений 29 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача.

У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

08 грудня 2022 року на адресу суду надійшла заява директора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. про визнання позовних вимог ОСОБА_1 , в якій просив стягнути в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України з відповідача 50% судового збору.

Також 08.12.2022 року до суду надійшло клопотання подане директором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 1000 грн..

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 13.08.2012 за № 8832) був виданий виконавчий напис № 12454 від 29.01.2022 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 259908 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 86 коп., яка складається із: заборгованості за штрафними санкціями 70000( сімдесят тисяч) грн. 00коп., 3% річних 55313 (п`ятдесят п`ять триста тринадцять грн.. 26 коп. та інфляції 134595( сто тридцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн.. 60 коп..

На підставі виконавчого напису №12454 від 29 січня 2022 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем 18.07.2022 року відкрито виконавче провадження №69446286 та винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статі 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно пункту 1.1. даної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно пункту 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

У пункті 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Відтак вказана норма «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» застосуванню не підлягала, оскільки була визнана незаконною та нечинною.

В той же час, відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18).

Крім цього слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Крім цього із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно статті 12 та статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом заборгованість не була безспірною.

Отже, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі ч.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Отже, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджені квитанцією, в розмірі 10 000 гривень, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

Стаття 137 ЦПК України детально описує порядок відшкодування та визначення вказаних витрат, зокрема: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга); - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя); - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта); - у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята); - обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста).

Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: ордер на надання адвокатом Майко М.В. правової допомоги ОСОБА_1 від 21 жовтня 2022 року, копію квитанції від 21.10.2022 року про сплату ОСОБА_1 за юридичні послуги АО «Майко та партнери» 10 000, 00 грн.. Опису та розрахунку робіт не надано.

08.12.2022 відповідачем ТОВ Фінансова компанія Еліт Фінансподано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просить зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 1000 грн..

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Представником позивача не надано розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, надано лише копію квитанції про сплату за юридичні послуги 10 000 (десять тисяч) гривень.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

Дослідивши надані документи на підтвердження надання позивачу правової допомоги та їх розміру, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінансна користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 89, 141, 247, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, статтею 88 Закону України «Про нотаріат», п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович; приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за №12454 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс заборгованості в розмірі 259908 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 86 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», код (ЄРДПОУ 403402226, 03035, місто Київ, Солом`янська площа, будинок №2) на користь держави, судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», код (ЄРДПОУ 403402226, 03035, місто Київ, Солом`янська площа, будинок №2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 (трьох тисяч) грн. 00 коп..

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.В. Чернова