Справа № 466/8936/21 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/1443/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Гай О.О.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути борг за договором позики від 10 жовтня2021 року в сумі 1 331 810,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10 жовтня 2018 року він позичив ОСОБА_1 кошти в сумі 50 000 доларів США (п`ятдесят тисяч доларів США), що станом на 15.09.2021, відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 331 810,00грн. (один мільйон триста тридцять одну тисячу вісімсот десять гривень 00 копійок).

Факт одержання позики було підтверджено розпискою від 10 жовтня 2018 року власноручно написаною позичальником. Позивач зазначив, що при передачі коштів та оформлення розписки був присутній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про якого зазначені у розписці від 10 жовтня 2018 року.

Даною розпискою передбачено строк повернення отриманих коштів до 01 жовтня 2018 року. Однак взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, отримані кошти у визначений розпискою термін не повернув.

Просив позов задовольнити, оскільки на день звернення до суду відповідачем сума боргу не повернута.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2023 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказує, що наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов`язання. Позичальник свої зобов`язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки. Вважає, що розписка від 18 жовтня 2018 року містить всі необхідні умови договору позики, зокрема, дату їх складання, сторін правочину, отримання грошових коштів у конкретно визначеному розмірі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, умови щодо неустойки, при цьому написана власноручно Відповідачем. Зміст розписки підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача із зобов`язанням їх повернення, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України і є належним доказом укладення між сторонами позики вищевказаної грошової суми.

Відтак, районний суд не надав належної правової оцінки борговій розписці, не вірно встановив її правову природу та дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, що є підставою для скасування рішення. Суд при прийнятті рішення повністю проігнорував обставини, які були наведені Позивачем, більше того не надав їм належної правової оцінки, а також при прийнятті даного рішення не врахував те, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку, а розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Від ОСОБА_1 поступив відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Адвокат Равлів М.І. подав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні, проте колегія суддів визнає причини зазначені у заяві не поважними, тому розгляд справи проводиться без участі ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішенням таким вимогам відповідає.

Згідно розписки від 10 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 50 тисяч доларів США від ОСОБА_3 і зобов`язався повернути в термін до 14 жовтня 2018 року (а. с. 21).

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За клопотанням ОСОБА_1 судом першої інстанції було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3764-Е від 17 січня 2023 року встановлено, що Рукописний текст розписки від 10.10.2018 від імені ОСОБА_1 щодо грошової позики у розмірі 50 000 доларів США, яка починається словами: «Я ОСОБА_1 …» та закінчується словами: « ОСОБА_1 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ 10.10.2018», крім записів « ОСОБА_3 і» та « ОСОБА_4 » на зворотній стороні цього ж документа, виконаний ОСОБА_1 . Короткий рукописний запис « ОСОБА_3 і», розташований на зворотній стороні розписки від 10.10.2018 від імені ОСОБА_1 щодо грошової позики у розмірі 50 000 доларів США після рукописного запису «… тисяч гривень)» перед записом «зобов`язуюсь відати…», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 123-128).

Ураховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не доведений факт отримання ОСОБА_1 коштів в сумі 50 000 доларів США, саме від ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції встановивши, що розписка не містить всі обов`язкові реквізити боргового документу, а характер розписки не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Із вказаним висновком районного суду колегія суддів повністю погоджується.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.11.2023

Головуючий

Судді