УХВАЛА

09 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 755/16965/19

провадження № 61-15096ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 , третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у жовтні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якому просили суд: визнати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення від 10 червня 2020 року у справі № 755/16965/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , задоволено частково. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року в частині визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_7 , 2015 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 відмовлено.

У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , подана їх представником ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд за встановленою підсудністю.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , подану їх представником ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, а саме не викладено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку 19 жовтня 2023 року подали до Верховного Суду касаційну скаргу, подану представником ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, у якій просять скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд за встановленою підсудністю. Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та суди не дослідили зібрані у справі докази.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Посилання скаржника на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження вимагає обґрунтування підстав касаційного оскарження, судового рішення, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Оскільки в уточненій касаційній скарзі не наведено обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, немає підстав вважати, що вимоги закону щодо змісту касаційної скарги в частині зазначення обґрунтування підстав касаційного оскарження усунуті.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Повторно подана касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та суди не дослідили зібрані у справі докази.

Оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать, що повторно подана касаційна скарга не перешкоджає повторному зверненню з нею, однак зважаючи на те, що не перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення первісної касаційної скарги, тому касаційна скарга підлягає поверненню.

Аналіз повторно поданої касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, повторно не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не виконали вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар