Справа № 729/1964/23
6/729/26/23 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 р. м. Бобровиця

Суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Демченко Л.М., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні,

УСТАНОВИВ:

Товартиство з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» звернулося до Бобровицького районного суду Чернігівськї області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстронннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 3) виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Верховний Суд у своїй постанові від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 зазначив, що

у виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

Так, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.

Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема: повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.

У зв`язку з цим Верховний Суд погоджується з висновками, викладеними у постанові від 31.03.2021 в справі №380/7750/20, про те, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

Як уже було зазначено, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (частина перша статті 24 Закону). Водночас визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі №1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

На запит суду відділ ЦНАП Бобровицької міської ради повідомив, що згідно відомостей, що містяться в реєстрі територіальної громади та архівних даних Бобровицької міської ради, дані щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) станом на 16.10.2023 року відсутні.

Даних про те, що виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу проводяться за місцем роботи боржника чи за місцезнаходженням його майна, які знаходяться на території Ніжинського( Бобровицького) району Товариством з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» не зазначено.

У постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 63217453 від 06.10.2020 приватним виконавцем крім адреси, за якою ОСОБА_1 не зареєстрована, вказана також інша адреса - АДРЕСА_1 , яка знаходиться на території Шевченківського району м. Києва. Даних про те, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не зареєстрована, не проживає та вона не є місцем знаходження майна, Товариством з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» не зазначено.

За таких обставин подана заява не підсудна Бобровицькому районному суду Чернігівської області, а підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

При цьому, у суду відсутні підстави для застосування з метою визначення підсудності за Бобровицьким районним судуом Чернігівськохї області правил ст. 30 ЦПК України, оскільки вказана заява не має на меті розгляду справи чи позовних вимог стосовно нерухомого майна, а подається ТОВ « Дебт Форс» в порядку виконання іншого органу (посадової особи). Підсудність за даною категорією заяв врегульована статтею 446 ЦПК України.

Стаття ж 30 ЦПК України регулює підсудність позовів, що подаються до суду.

Як вбачається з поданої заяви, вона не є позовом, а є заявою в порядку виконання рішення іншого органу, про що було зазначено вище.

Керуючись, статтями 30, 31, 258-261,353, 354, 355, 446 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Передати справу № 729/1964/23 за заявою Товартиства з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.М. Демченко