Провадження № 6/127/285/23
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

приватного виконавця Собчука В.В.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, суд, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької област надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

У обґрунтування заяви зазначив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. перебуває виконавче провадження АСВП №68755815 з примусового виконання виконавчого листа №127/186658/20 виданого 20.01.2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області Під час здійснення виконавчих дій стало відомо, що за боржником ОСОБА_3 зареєстровано нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом Серія АЕЕ №229873 вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м. Однак, станом на 01.01.2023 року за ОСОБА_3 відсутні відомості про реєстрацію земельних ділянок. Приватний виконавець зазначив, що враховуючи норму ст. 126 ЗК України, земельна ділянка загальною площею 600 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 на якій розташований житловий будинок фактично належить ОСОБА_3 .Враховуючи вищевикладене, приватний виконаіець ОСОБА_4 просив суд надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме: земельну ділянку загальною площею 600 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовомузасіданні приватний виконавець Собчук В.В. подання підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Представник боржника ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив стосовно задоволення подання.

Суд, розглянувши вказану заяву, та додані до неї матеріали, приходить висновку про відмову в задоволенні подання, виходячи з наступних підстав.

Так судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого окугу Вінницької області Собчука В.В. перебуває виконавче провадження №68755815 з примусового виконання виконавчого листа у справі №127/18665/20, виданого 20.01.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 25.08.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. та зареєстрованого в реєстрі за №430, у розмірі 963220 грн., що еквівалентно 34000 дол. США. Крім цього, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8664,4 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. (а.с. 208-209).

Постановою від 22.06.2023 приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. замінено стягувача з померлого ОСОБА_2 на спадкоємця ОСОБА_5 (а.с.212).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕЕ №229873 від 03.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю., спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в м. Вінниця за адресою: АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці 600 кв.м. (а.с.222)

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 23.02.2023 року за №0-2-0.1925/2-23 станом на 01.01.2023 року за боржником ОСОБА_3 відсутні відомості про реєстрацію земельних ділянок (а.с.221).

07.07.2023 приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук В.В. виніс постанову про опис та арешт майна боржника, якою було описано та накладено арешт на: житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний /кадастровий номер 01, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв. м., в т.ч. житловою 78,2 кв.м.,; сараї літ. «Б», «Б1», «Б2», «В»; погріб літ. «П/Б»; вбиральня, літ. «У»; огорожа №1-№5. В т.ч. збудовано самочинно: прибудова літ. «А», - сараї літ. «Б1», «Б2», «В»; вбиральня, літ. «У» (а.с.225-226).

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За змістом частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20) та в постанові Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі справа № 2-2727/11 провадження № 61-8007св23.

Суд, вирішуючи питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, звертає увагу на те, що у справі відсутні належні та допустимі докази того, що приватний виконавець вчиняв інші передбачені законом заходи щодо виконання судового рішення, і такі заходи виявилися безрезультатними, та з огляду на те, що звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, на якій розташований житловий будинок належний ОСОБА_3 , є виключним заходом, та може бути застосоване в останню чергу, що визначено частинами першою, третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина.

Застосування судом положень статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення і може бути застосоване лише в тому випадку, коли державним виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

До матеріалів подання державного виконавця на підтвердження того, що ним повністю вжито заходи для виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника (грошових коштів, рухомого майна), і такого майна не встановлено або його не достатньо для виконання судового рішення виконавець додає відповідь на запит за результатом якого нічого встановити неможливо.

Також надається відповідь на запит про наявні рахунки у боржників юридичних/фізичних осіб підприємців результат запиту боржник за вказаним РНОКПП в органах ДФС не перебуває.

Враховуючи вище наведене суд вважає, що державним виконавцем не надано належних та достатніх доказів, що ним повністю вжито заходи для виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника (грошових коштів, рухомого майна), і такого майна не встановлено або його не достатньо для виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, суд вважає, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку можливе лише за умови належного проведення виконавчих дій, достовірного встановлення належності цього майна боржнику та відсутності у боржника коштів чи іншого нерухомого майна на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача (що узгоджується з позицією Верховного Суду, постанова від 23.01.2019 року в справі № 522/6400/15-ц).

Враховуючи вище викладене суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 10, ст. 18, ч. 3, ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 376 ЦК України, ч. 10, ч. 11 ст. 440 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: