Ухвала

23 січня 2023 року

м. Київ

справа № 2-3218/06

провадження № 61-1044ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 про визнання права власності на самочинну будівлю,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 про визнання права власності на самочинну будівлю.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 права власності на самовільне збудоване нерухоме майно, а саме: літ. «А» - дачний будинок АДРЕСА_1 - балкон; літ. «а» - балкон; літ. «Б» - господарчий блок; літ. «б» - навіс; розташовані за адресою: товариство любителів спортивного риболовства «Сонячний», причал АДРЕСА_2 .

04 лютого 2019 року ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, не погодившись із зазначеним рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року закрито.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року відмовлено.

10 березня 2020 року товариство любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 подало апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року апеляційну скаргу товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 було залишено без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 29 січня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року відмовлено, оскільки справа є малозначною, а тому судові рішення, ухвалені при її розгляді, не підлягають касаційному оскарженню.

24 травня 2021 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито.

17 січня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є визнання права власності на самочинну будівлю, ціна позову у цій справі становить 228 400,00 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 про визнання права власності на самочинну будівлю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров