Справа № 367/3456/19
Провадження №2/367/659/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Катеринчука Б.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно Договору позики, а саме грошові кошти в сумі, що відповідають еквіваленту 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) доларів США на день повернення, 19 335 грн. 83 коп. 3-х відсотків річних, а також 225 495 грн. 45 коп. пені. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. та зареєстровано в реєстрі під № 442. У відповідності до змісту Договору ОСОБА_1 передав у позику Позичальнику - ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 587 520 грн., із визначенням еквіваленту у іноземній валюті станом на день підписання договору за курсом 100 доларів США = 2700 грн., що відповідно становить 21 760,00 (двадцять одну тисячу сімсот шістдесят) доларів США із обов`язком повернення їх у строк до 02 березня 2018 року.

Стверджує, що взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконала, і у визначений термін кошти не повернула.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався за допомогою телефонних дзвінків та на особистих зустрічах із відповідачем з проханням повернути суму боргу, але остання затримку повернення коштів мотивувала тимчасовими фінансовими труднощами, обіцяла повернути позику з отриманих коштів від третіх осіб, які заборгували їй, проте так і не виконала своїх обіцянок. Так, порушення майнових прав змусило ОСОБА_1 звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

Додає, що станом на 03.05.2019 року офіційний курс Національного Банку України національної валюти щодо долару США становить: 100 доларів США = 2655,7242 грн., а 1 долар США ~ 26 грн. 55 коп. Сума коштів отримана у позику - 587 520 грн. 00 коп., що в еквіваленті становило 21 760 доларів США 00 центів. Сума коштів повернута самостійно позичальником - 960 доларів США. Сума основного боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в еквіваленті до іноземної валюти становить 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) доларів США. Таким чином розмір основного боргу позики в національній валюті складає: 20 800 * 26,55 = 552 240 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі двісті сорок) гривень. Період прострочення виконання зобов`язання: з 03 березня 2018 року по 03 травня 2019 року. Дні прострочення зобов`язання: 426 днів.

Позивачем також зазначено формулу розрахунку суми відповідальності відповідно до якої 3-х%: У = s * Q * 3%/365, де У - сума 3% річних; s (сума заборгованості) = 15 000 доларів США; Q (кількість днів прострочення) = 426 днів (з 03.03.2018 по 03.05.2019 включно): У = 20 800,00 * 426 * 3% / 365 = 728,28 доларів США. Розмір 3-х% річних становить 728,28* 26,55 = 19 335,83 грн.

Позивач посилається на п. 3 частини першої статті 611 цього Кодексу в якій зазначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки, а також вказав розрахунок за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] х [Подвійна процентна ставка НБУ] / 100% / 365 днів х [Кількість днів прострочки], Сума основного боргу для розрахунку пені: 552 240,00 грн. Таким чином вказує, що розмір пені за невиконання зобов`язання щодо повернення позики Відповідачем становить 225 495 грн. 45 коп.

Зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача та відповідно ціна позову становить: 552 240 грн. 00 коп. (основний борг позики на день позову) + 19 335 грн. 83 коп. (3% річних) + 225 495 грн. 45 коп. (пеня прострочення) = 797 071 грн. 28 коп. (сімсот дев`яносто сім тисяч сімдесят одна гривня 28 коп.)

10 липня 2019 року ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

22 січня 2020 року ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів закрито. Справу призначено до розгляду її по суті.

09 січня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на наступне. Відповідач стверджує, що незважаючи на те, був підписаний договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ніяких коштів від позивача вона не отримувала як у день підписання договору, так і до цих подій, чи пізніше. З позивачем до зустрічі у нотаріальній конторі вона загалі не була знайома, ніяких домовленостей, щодо отримання коштів згідно договору позики не вела та таких домовленостей у них не було досягнуто між собою. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

16 вересня 2021 року представником позивача було уточнено позовні вимоги в яких він зазначив, що вірним вважати Договір позики укладений 24 лютого 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 472.

Ухвалою від 05 березня 2021 року суддею Кравчук Ю.В. прийнято до свого провадження справу № 367/3456/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою від 19 вересня 2023 рокувідмовлено у прийнятті заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Довгаль Сергія Володимировича про збільшення позовних вимог.

В судове засідання 30 жовтня 2023 року учасники справи не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Довгаль Сергія Володимировича надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника , відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 24 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. та зареєстровано в реєстрі під № 472.

Відповідно до п. 1. Договору позики: « Позикодавець передав, а Позичальник прийняла від нього і зобов`язується повернути грошові кошти у розмірі 587 520 (п`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 21760 (двадцять одна тисяча сімсот шістдесят) доларів США, згідно курсу, який Сторони погодили між собою: 100 доларів США = 2700 грн. 00 коп. не пізніше 02 березня 2018 року».

Згідно із п. 2 Договору позики: «Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю одержані у позику грошові кошти у порядку та умовах, передбачених цим договором».

Відповідно до п. 4 Договору позики: «Сторони домовилися, що Позичальник може повертати Позикодавцеві позичену ним суму частинами, а Позикодавець зобов`язаний приймати від Позичальника грошову суму частинами».

Згідно із п. 6 Договору позики: «У разі, якщо Позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, Позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса».

Відповідно до п. 13 Договору позики: «Зміст цього договору, а також ст.ст. 1046-1052 Цивільного кодексу України сторонам за цим договором нотаріусом роз`яснено, за їх твердженням зміст договору та вказаних статей їм зрозумілий».

Так, в судовому засіданні встановлено, що факт підписання Договору позики від 24 лютого 2017 року сторонами не заперечується.

Судом установлено, що належним чином умови вказаного Договору позики з боку позичальника ОСОБА_2 виконано не було, суму позики позикодавцю не повернуто в обумовлений договором строк - не пізніше 02 березня 2018 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України).

Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст.638 ЦК України).

Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Як передбачено статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики від 24 лютого 2017 року, на підставі якого заявлено позов у даній справі, укладено сторонами у письмовій формі, та містить всі необхідні умови, встановлені законодавством для даного виду договорів, крім того, даний Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. та зареєстровано в реєстрі під № 472.

В п. 1 Договору позики від 24 лютого 2017 року прямо зазначено «Позикодавець передав, а Позичальник прийняла від нього і зобов`язується повернути грошові кошти у розмірі 587 520 (п`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 21760 (двадцять одна тисяча сімсот шістдесят) доларів США, згідно курсу, який Сторони погодили між собою: 100 доларів США = 2700 грн. 00 коп. не пізніше 02 березня 2018 року»

Як вже було зазначено вище, відповідачем не заперечується підписання зі свого боку спірного Договору позики від 24 лютого 2017 року.

Натомість, суд критично оцінює доводи сторони відповідача про те, що Договір позики було укладено, проте, грошових коштів вона не отримувала, але їй відомо, що зазначені в Договорі позики від 24 лютого 2017 року кошти отримав ОСОБА_3 , оскільки вказана особа не є учасником спірних правовідносини та стороною вказаного договору.

Долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву скріншоти листування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були досліджені судом, не спростовують отримання відповідачем грошових коштів у позику від позивача, оскільки у вказаній переписці судом не встановлено, що в дійсності кошти за спірним Договором позики від 24 лютого 2017 року не передавалися ОСОБА_2 , та крім того, що розмова не йшла саме про грошові кошти за спірним Договором позики від 24 лютого 2017 року.

Відтак доводи сторони відповідача про те, що передачі грошових коштів за Договором позики не було є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі письмовими доказами, дослідженими судом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Як визначено статтею 527 ЦК, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Крім того, як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Отже, судом встановлено, що станом на час розгляду даної справи відповідачем грошові кошти на погашення заборгованості по Договору позики від 24 лютого 2017 року не повернуті.

Позивачем стверджувалося, та не заперечувалася відповідачем факт того, що сума коштів, яка повернута відповідачем самостійно, становить 960 доларів США.

Поряд із цим, позивач просить стягнути з відповідача вказані суми коштів, в гривневому еквіваленті на день платежу.

Однак, з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору позики, сума коштів була отримана ОСОБА_2 саме національній валюті України поряд із вказаним її еквівалентом у доларах США.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), де вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача, суд, вважає необхідним, стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют за даними НБУ станом на день подання позову до суду 1 долар США - 26,55 грн, що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України і ст. 533 ЦК України.

Таким чином, суд перевірив наведений позивачем у позові розрахунок за Договором позики, погоджується з його розрахунком, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача суму позики підлягає саме в гривневому еквіваленті на день подання позову до суду в розмірі 552 240 (пятсот п`ятдесят дві тисячі двісті сорок) гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за Договором позики в сумі 19 335 (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять п`ять) гривень 83 копійки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Суд перевірив наведений позивачем у позові розрахунок процентів за Договором позики, погоджується з його розрахунком, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача процентів в сумі 19 335 (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять п`ять) гривень 83 копійки такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 225 495 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 45 копійок, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18): «Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Суд перевірив наведений позивачем у позові розрахунок пені, що нарахована за прострочення зобов`язання, вважає його арифметично вірним, відповідачем не заявлено клопотання про застосування позовної давності в цій частині, а тому позовна вимога про стягнення пені в сумі 225 495 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 45 копійок є такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши надані розрахунки заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням Договору позики, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором позики знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) суму основного боргу в розмірі 552 240 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі двісті сорок) гривень, 3 % річних в розмірі 19 335 (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять п`ять) гривень 83 копійки та пеню в розмірі 225 495 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 45 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7 970 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень71 копійку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua

Суддя Ю.В. Кравчук