Дата документу 18.01.2023 Справа № 2-1390/2011
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-1390/2011 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/405/23 Макаров В.С.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенка Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єренка Дмитра Віталійовича на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 5/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім нього, спадкоємцями ОСОБА_4 на зазначену спадщину є його дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 та була його дружина ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час відкриття спадщини разом з батьком проживали та були зареєстровані за однією адресою ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Він та відповідач ОСОБА_3 не проживали і не були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця, але прийняли спадщину шляхом фактичного вступу у володіння майном, що підтверджується наявністю у них ощадних книжок батька.

Таким чином, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, всі спадкоємці за законом прийняли, спадщину після померлого ОСОБА_4 , але не оформили спадкових прав на неї.

Частка кожного спадкоємця ОСОБА_4 складає по 5/36 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_5 .

До складу спадщини після її смерті входить частка у спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , яку вона прийняла, але не встигла оформити спадкових прав на неї, а саме: 5/36 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім нього, спадкоємцями ОСОБА_5 на зазначену спадщину є її дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 .

Частка кожного спадкоємця ОСОБА_5 складає по 5/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

У встановлений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк, він та відповідач ОСОБА_3 звернулися до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини. На час відкриття спадщини ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована разом з ОСОБА_5 .

Таким чином, на його думку йому має належати 5/36 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 5/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , яка була спадкоємцям ОСОБА_4 , але не встигла оформити спадкових прав на неї, а разом 5/27 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки правовстановлюючі документи на будинок та технічний паспорт знаходяться у відповідача ОСОБА_1 , яка відмовляється йому їх надати, отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі він не може.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 5/36 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 та на 5/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , яка була спадкоємицею ОСОБА_4 , але не встигла оформити спадкових прав неї, а разом на 5/27 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування з законом на 5/36 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та на 5/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , яка була спадкоємицею ОСОБА_4 , але не встигла оформити спадкових прав на неї, а разом на 5/27 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2011 року по цій справі залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Єренко Д.В. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Помилкові висновки суду призвели до порушення прав ОСОБА_1 шляхом звуження, відсудження її частки у спірному житловому будинку, які вона успадкувала після своїх батьків, що фактично позбавляє її права власності на майно, яким вона володіла багато років, що є грубим порушенням її прав. Просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Позивач, в особі адвоката Кравченко О.В., скористався своїм правом на надання відзиву, в якому зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив факт володіння позивачем ощадними книжками батька, що підтверджує факт прийняття спадщини після його смерті. Зазначає, що посилання заявниці в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у справі № 305/235/17 від 25 березня 2020 року не спростовує вказаного, оскільки дана постанова не містить вичерпного переліку доказів факту вступу в управління чи володіння спадковим майном. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Окрім того, надійшов відзив від правонаступниці відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 , яка зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Вказує, що посилання заявниці в апеляційній скарзі на недоведеність факту володіння та управління позивачем спадковим майном є безпідставним, оскільки вона особисто була свідком передачі позивачу та ОСОБА_3 у володіння та управління ощадних книжок та одягу, що належали спадкодавцю ОСОБА_4 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя 23 січня 1995 року, актовий запис №707.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 5/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зазначена спадщина належала спадкодавцеві на підставі рішення народного суду Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 08 червня 1966 року та ухвали народного суду Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 23 вересня 1966 року, що підтверджується довідко ОП ЗМБТІ № 6886 від 29 квітня 2011 року.

Спадкоємцями ОСОБА_4 на зазначену спадщину є позивач ОСОБА_2 , відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та була його дружина ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем проживали та були зареєстровані за однією адресою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 прийняла спадщину шляхом звернення із заявою до нотаріально контори, що підтверджується фотокопією спадкової справи № 86.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 не проживали і не були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця, та прийняли спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України шляхом фактичного вступу у володіння майном, що підтверджується наявністю у них ощадних книжок батька.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради 27 квітня 1998 року, актовий запис № 3661.

До складу спадщини після її смерті входить частка у спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , яку вона прийняла, але не встигла оформити на неї спадкових прав, а саме 5/36 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Окрім позивача, спадкоємцями ОСОБА_5 на зазначену спадщину є її дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 .

На час відкриття спадщини ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована разом з ОСОБА_5 .

Таким чином, позивач вважає, що йому має належати 5/36 частин вищевказаного житлового будинку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 5/108 частин житлового будинку після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , яка була спадкоємицею ОСОБА_4 , але не встигла оформити спадкових прав на неї, а всього 5/27 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним факт отримання позивачем у володіння ощадних книжок спадкодавця, що, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР, свідчить про фактичне прийняття ним спадщини за померлим ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до статей 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

З матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_3 дійсно прийняли у володіння частину спадкового майна батька, що в силу положень статей 549, 554 ЦК УРСР свідчить про прийняття вказаними особами спадщини в цілому.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідачки в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не встановив обставини того, як саме позивач управляв ощадними книжками, куди звертався для отримання відповідних коштів тощо.

Так, відповідно до ст. 86 ЦК УРСР, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Тобто власник в праві розпоряджатись майном на власний розсуд.

Окрім того, колегія відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що ощадні книжки померлого ОСОБА_4 не належали позивачу протягом 6 місяців після смерті спадкодавця та зберігались за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , оскільки вказані доводи не підтверджуються жодними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що могли бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єренка Дмитра Віталійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2011 року в цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 23 січня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко