РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати на загальну суму 158 166,38 грн. за невиконання грошового зобов`язання за період з 13 жовтня 2017 року по 06 вересня 2023 року.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами за місцем реєстрації. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист №569/15933/16-к від 22 червня 2017 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мічудою Є.В. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/15933/16-к вданого 13.10.2017 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 грн. Борг частково стягнений, до сплати підлягає сума 168843,73 грн.

З дослідженого в судовому засіданні повідомлення за підписом начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 30 травня 2023 року №136764 вбачається, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №71308379 з примусового виконання виконавчого листа №569/15933/16-к виданого 13.10.2017 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 грн.; борг частково стягнений, до сплати підлягає сума 168843,73 грн. Згідно Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості щомісяця зі сплати аліментів. Оскільки, дане виконавче провадження стосується стягнення грошових коштів, а не аліментів, то підстави для надання розрахунку заборгованості відсутні. Разом з тим повідомлено, що залишок заборгованості на користь стягувача по виконавчому провадженню №71308379 становить 156442,64 грн.

Як пояснила в судовому представник позивача, станом на 06 вересня 2023 року розмір заборгованості згідно виконавчого листа становить 146 442,64 грн.

За неналежне виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області на підставі якого 13 жовтня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист та пред`явлений стягувачем до виконання у відділ ДВС, за період з 13 жовтня 2017 року по 06 вересня 2023 року, розмір інфляційних втрат становить 158 166,38 грн.

Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростований, заперечень з приводу даного розрахунку відповідачем суду не заявлено, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі №910/10156/17, приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі вид грошових зобов`язань та погодилася з висновками верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16 за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, який в судове засідання повторно не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, а тому вони підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,280,

282-289,354 ЦПК України, ст.ст.526,599,611,625 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 інфляційні втрати на загальну суму 158 166,38 грн. за невиконання грошового зобов`язання за період з 13 жовтня 2017 року по 06 вересня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1581,66 грн. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов