Постанова

Іменем України

(додаткова)

18 січня 2023 року

м. Київ

справа № 534/1017/20

провадження № 61-6644св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 27 березня 2009 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , 2011 року народження. З липня 2020 року шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне господарство з цього часу не ведеться. За період шлюбу подружжям було придбано рухоме та нерухоме майно, зокрема, нежитлове приміщення № 49 (стоматологічний кабінет) по АДРЕСА_1 ; медичне обладнання (техніка); автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску; трактор колісний, ЮМЗ - 8040.2, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_1 вказує, що до укладення шлюбу відповідач набув у власність квартиру АДРЕСА_2 . Оскільки вказана квартира є особистою власністю відповідача, тому вона не підлягає поділу. Однак, за період шлюбу спільною працею та за спільні кошти ними було здійснено невід`ємні істотні поліпшення указаної квартири, проведено будівельні роботи та реконструйовано в нежитлове приміщення - стоматологічний кабінет з окремим входом. Вважає, що спірна квартира була перебудована, в результаті чого істотно збільшилась її вартість внаслідок спільних трудових і грошових затрат, а грошові кошти, витрачені на її будівництво, є спільною сумісною власністю.Медичне обладнання (техніка) встановлене у стоматологічному кабінеті та на даний час використовується особисто відповідачем. Автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, та трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, що придбані у період шлюбних відносин, були продані відповідачем без погодження з нею, а грошові кошти використані ним на власні потреби. Вважає, що вона має право на Ѕ частину трактору колісного ЮМЗ - 8040.2, 2004 року випуску, оскільки він був придбаний також у період перебування у шлюбі з відповідачем.

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, позивачка просила:

- визнати нежитлове приміщення № 49 «стоматологічного кабінету» по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності;

- визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину нежитлового приміщення № 49 «стоматологічного кабінету» по АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину трактору колісного, ЮМЗ - 8040.2, 2004 року випуску, дата реєстрації: 10 вересня 2015 року, свідоцтво № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості Ѕ автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, в сумі 277 690 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості Ѕ частини медичної техніки у сумі 47 500 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості Ѕ частини трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 у сумі 63 652,92 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості висновку експерта у сумі 3 000 грн;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано нежитлове приміщення № 49 (стоматологічний кабінет) в буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення № 49 (стоматологічний кабінет) в буд. АДРЕСА_1 загальною площею 47,3 кв.м.

Визнано автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_5 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за Ѕ частину вартості автомобіля марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, VIN НОМЕР_5 у сумі 211 056,33 грн.

Визнано трактор колісний марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_6 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за Ѕ частину вартості трактору колісного марки «МТЗ-82», 1986 року випуску, свідоцтво № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_6 у сумі 63 652,92 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 5 847,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат, пов`язаних із проведенням експертиз у сумі 15 444,90 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та стягненні судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошової компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля марки «Toyota» та трактора колісного марки «МТЗ-82» скасовано із залишенням в силі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року у відповідній частині.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2022 року в частині вирішення позовних вимогпро визнання нежитлового приміщення об`єктом спільної сумісної власності та його поділ залишено без змін.

07 грудня 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат.

На обґрунтування заяви позивачка посилається на те, що суд касаційної інстанції постановою від 09 листопада 2022 року частково задовольнив її касаційну скаргу та скасував рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошової компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля марки «Toyota» та трактора колісного марки «МТЗ-82», але не розподілив судові витрати.

За подання касаційної скарги нею було сплачено 11 694,18 грн судового збору, тому вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Крім цього, зазначає, що на її користь підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5 847,09 грн та витрати у розмірі 15 444,00 грн, пов`язаних із проведенням експертиз під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також вона понесла витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн за звернення до суду з касаційною скаргою.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила Верховний Суд задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнути вказані суми на її користь.

10 січня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У підпункті «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України зазначено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

При прийнятті 09 листопада 2022 року постанови Верховним Судом розподіл судових витрат не був вирішений.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102 грн.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні ОСОБА_1 до суду першої інстанції з вказаною позовною заявою, дорівнювала 7 696,42 грн (769 642,92*1%).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Розмір судового збору, який підлягав сплаті при подачі касаційної скарги, з урахуванням її вимог, становив 11 694,18 (5 847,09 грн*200%) грн.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно з квитанціями № 1959075 від 13 липня 2022 року, № 1961617 від 05 серпня 2022 року сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 11 694,18 грн (том 3, а. с. 4, 27).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошової компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля марки «Toyota» та трактора колісного марки «МТЗ-82» скасовано із залишенням в силі рішення суду першої інстанції у цій частині (тобто розмір задоволених позовних вимог склав 35,69 % від ціни позову), колегія суддів вважає за необхідне ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 173,65 грнна відшкодування сплаченого нею за подання касаційної скаргисудового збору (35,69 % від 11 694,18 грн).

Разом із тим, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також необхідно стягнути 2 746,85 грн на відшкодування сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви (35,69 % від 7 696,42 грн).

Щодо вирішення питання про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи

У відповідності до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У пунктах 42-44 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Установлено, що постанова суду касаційної інстанції ухвалена 09 листопада 2022 року, а докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 подано до суду лише 07 грудня 2022 року. При цьому з заявою щодо наміру подання таких доказів до суду касаційної інстанції позивачка не зверталась.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу за подання касаційної скарги.

Вже після прийняття Верховним Судом постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, заявниця надала докази, які, на її думку, підтверджують розмір вказаних витрат.

Необхідно також зазначити, що у заяві про ухвалення додаткового рішення у справі ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів понесених судових витрат, яке мотивоване тим, що вона пропустила указаний строк, оскільки не отримувала копії ухвали ухвали про відкриття касаційного провадження та не знала про дату та час розгляду справи касаційним судом.

Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи від 15 серпня 2022 року направлено ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у касаційній скарзі, яка була отримана нею особисто 25 серпня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором 03 6 (том 3, а. с. 37).

З огляду на викладене, наведені доводи в обгрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, подану заяву в частині ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу за подання касаційної скарги слід залишити без розгляду.

Разом із цим, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 512,28 грн (35,69 % від 15 444,90 грн) за проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи від 10 вересня 2021 року № 494/495, оскільки такі витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір підтверджено доказами, поданими до суду у встановлені частиною восьмою статті 141 ЦПК України строки.

Отже, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 126, 137, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Відмовити у задоволені клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання доказів понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 746 (дві тисячі сімсот сорок шість) гривень 85 копійок на відшкодування сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви, 4 173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривні 65 копійок на відшкодування сплаченого нею судового збору за подання касаційної скарги та 5 512 (п`ять тисяч п`ятсот дванадцять) гривень 28 копійок на відшкодування судових витрат, пов`язаних із проведенням комплексної судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи від 10 вересня 2021 року № 494/495.

У частині вирішення питання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу за подання касаційної скарги заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов