КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 759/175/2022-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/664/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Бабич Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Ящук Т.І.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року,

встановив:

у січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 197 907 грн., а з ОСОБА_3 - 98 953 грн., що складається з вартості відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , та розподілити судові витрати, посилаючись на те, що шкода йому була завдана в результаті залиття квартири, співвласником якої він є, з вини власників кв. АДРЕСА_2 в тому ж будинку.

Рішенням Святошинського районного м. Києва від 05 жовтня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 - 73 830 грн. та судовий збір в сумі 738 грн., 30 коп., з ОСОБА_3 - 36 915 грн. 02 коп. та судовий збір в сумі 369 грн. 15 коп.

Не погоджуючись із рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, датовані 21.11.2022 та 24.10.2022, в яких просять рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідачів - ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що йому належить частина кв. АДРЕСА_1 . Інша частина квартири належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в квартирі не проживають та її не утримують. З вини відповідачів, які є власниками кв. АДРЕСА_2 в тому ж будинку, яка розташована поверхом вище, 18.06.2021 сталось залиття, в результаті якого було ушкоджено оздоблення в квартирі АДРЕСА_1 . Комісією в складі працівників ЖЕД-5 головного інженера Грищенко М.П. , слюсара-сантехніка ОСОБА_8. та майстра технічної дільниці Вілейської О.П. того ж дня було складено Акт, в якому зазначено, що причиною залиття стало халатне відношення до сантехнічного обладнання та інженерних комунікацій мешканцями кв. АДРЕСА_2 того ж будинку.

Рішенням Святошинського районного м. Києва від 05 жовтня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 - 73 830 грн. та судовий збір в сумі 738 грн., 30 коп., з ОСОБА_3 - 36 915 грн. 02 коп. та судовий збір в сумі 369 грн. 15 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Акт про обстеження належної позивачу квартири 18.06.2021, та інші докази по справі свідчить про те, що залиття квартири сталось з вини відповідачів.

Суд першої інстанції послався в рішенні на положення стст. 22, 319, 1166 ЦК України та стст. 151 і 177 ЖК України.

Однак в повному обсязі погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Згідно з положеннями ст. 151 ЖК України та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири. Отже, власник житла зобов`язаний забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

В ст. 76 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно чч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з п. 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з чч. 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як видно з матеріалів справи, позивач є власником 1/2 частини кв. АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною в м. Києві радою 19.12.2005 та 1/4 частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мусієнко К.П. №5-339 від 08.08.2018.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 2/3 частини кв. АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 19.01.2015 та Договору дарування від 22.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Марчук Т.С., реєстровий номер 279.

Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/3 частини вказаної квартири на підставі Договору купівлі-продажу від 19.01.2015.

В ніч з 17 на 18 червня 2021 року сталось залиття кв. АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження квартири, складеного 18.06.2021 комісією з числа працівників ЖЕД-5: головний інженер Грищенко М.П. , слюсар-сантехнік ОСОБА_8. , майстер технічної дільниці Вілейська О.П. було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 в буд. № В ході обстежень було виявлено сліди затікання на стіні та стелі в приміщеннях коридору площею 8,5 кв.м, кухні площею 7,9 кв.м, кімнати площею 10 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м, ванна кімната площею 2, 6 кв.м. Причиною залиття є халатне відношення до сантехнічного обладнання та інженерних комунікацій мешканцями кв. АДРЕСА_2 .

Також за зверненням позивача комісією з числа працівників ЖЕД-5 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в складі головного інженера Грищенка М.П., майстра технічної дільниці Вілейської О.П. та слюсара-сантехніка ОСОБА_8. 20.08.2021 було складено Акт, згідно якого в кв. АДРЕСА_2 власниками було проведено самовільне втручання у внутрішньобудинкові інженерні комунікації, а саме - під час ремонту виконано монтажні роботи трубопроводів гарячого та холодного водопостачання не по проекту забудови будинку.

Викладене в актах підтвердив допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_8. , який працює слюсарем-сантехніком та здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1 , а також проживає в цьому будинку. Свідок підтвердив, що 18.06.2021 він здійснив обстеження кв. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в цьому будинку з приводу залиття та з`ясував, що в кв. АДРЕСА_2 мав місце витік води з пральної машини, що свідчить про халатне відношення мешканців квартири до сантехнічного обладнання.

Доводи, викладені відповідачами в апеляційних скаргах, висновку суду першої інстанції в цій частині не суперечать. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України саме на особу, яка завдала шкоду, покладено обов`язок доведення, що шкода виникла не з її вини.

Вказаний Акт обстеження квартири від 18.06.2021 відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, оскільки містить дату, місце його складання, склад комісії, місце, де трапилося залиття, подія, що трапилася, наслідки залиття, а також його причини.

В Акті зазначено, що при обстеженні в кв. АДРЕСА_1 виявлено сліди залиття в коридорі - стіни та стеля, в кухні - стіни та стеля, в кімнаті - стіни та стеля, туалет - стіни та стеля, ванна кімната - стіни та стеля.

Відповідачі не довели, що 18.06.2021 залиття в кв. АДРЕСА_1 сталось внаслідок інших причин. Посилання відповідачів на те, що в будинку всі інженерні комунікації є зношеними, внаслідок чого відбуваються залиття належної їм квартири з квартир, розташованих вище поверхами, є необґрунтованими. Відповідачами було надано до справи Витяг з електронного журналу заявок центральної диспетчерської служби «Городок» за період з 01.01.2017 по 26.11.2022 мешканців кв. АДРЕСА_2 . З Витягу видно, що у 2021 році в кв. АДРЕСА_2 вказаного будинку мало місце залиття з квартири поверхом вище 27.06, а не 18.06.2021, а також 03.08.2021, коли відбулась аварія в кв. АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо заподіяння шкоди позивачу саме з вини відповідачів.

Обґрунтовуючи розмір заподіяної шкоди, позивач посилався на вартість відновлювального ремонту, визначену в Локальному кошторисі на будівельні роботи, на визначення розміру збитків внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , складеному інженером-проектувальником Пікож І.А. , яка має Кваліфікаційний сертифікат за напрямом «Інженерно-будівельне проектування у частині кошторисної документації». Позивач визначив розмір збитків, відповідно до Локального кошторису, в сумі 221 490 грн. та 75 370 грн.

При визначенні розміру матеріальної шкоди, колегія суддів виходить з розміру матеріальної шкоди, визначеного у зазначеному Локальному кошторисі 2-1-1 та частково задовольняє заявлену позивачем вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 128 464 грн. 20 коп. без урахування робіт із заміни 5 дверних блоків та робіт з ремонту підлоги, оскільки в Акті від 18.06.2021 не зазначалось про пошкодження дверних блоків та підлоги в результаті залиття. Відповідно до частки позивача у праві власності на майно, яка становить , на користь позивача має бути стягнуто 64 232 грн. 10 коп.

Також не підлягають відшкодуванню витрати на електромонтажні роботи та сантехнічні роботи, оскільки не встановлено причинний зв`язок між пошкодженням електропроводки та необхідність проведення сантехнічних робіт в результаті залиття, яке мало місце 18.06.2021.

Доводи відповідачів щодо відсутності доказів про розмір заподіяної позивачу шкоди, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції представник відповідачів не заявляв клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи, доказів щодо іншого розміру заподіяних позивачу збитків не надавав. Сам по собі факт відсутності висновку експертизи не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі, датованій 24.10.2022, відповідачі зазначили в прохальній частині про призначення експертизи, однак такого клопотання в судовому засіданні не заявили. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідачами також не було подано доказів щодо невідповідності розміру заявлених позивачем збитків фактичним наслідкам залиття.

Враховуючи зазначене, на відповідачів слід покласти матеріальну відповідальність за нанесену шкоду відповідно до їх часток у праві власності - в сумі 42 821 грн. 40 коп. на ОСОБА_2 та в сумі 21 410 грн. 70 коп. на ОСОБА_3 .

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити та зменшити розмір заявленої до відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми сплаченого судового збору сторонами по справі слід розподілити пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та часткового задоволення апеляційної скарги.

Таким чином на користь позивача слід стягнути судовий збір з ОСОБА_2 - 1 059 грн. 65 коп., та з ОСОБА_3 - 529 грн. 72 коп.

За ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року змінити та стягнути на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду: з ОСОБА_2 - в розмірі 42 821 грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 1 059 грн. 65 коп., з ОСОБА_3 - в розмірі 21 410 грн. 70 коп. та судовий збір в сумі 529 грн. 72 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді