ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4579/23

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1241/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.

сторони: позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2023 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.07.2021 у м. Київ сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Фольксваген, д.н.р. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 та автомобіля Рено, д.н.р. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого був пошкоджений автомобіль Рено, який був застрахований ПрАТ «СК «Уніка» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту.

Вказує, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.08.2021 ОСОБА_1 визнаний винним в порушенні Правил дорожнього руху та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За доводами позову, на підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Уніка» складено страховий акт № 00441486 та визначено розмір страхового відшкодування у сумі 98906,03 грн.

Вважає, що на підставі ст. 993, 1166, 1188, 1191, 1192 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Рено, д.р.н. НОМЕР_2 .

Посилається, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу, ПрАТ «СК «Уніка» було відшкодовано 40203,83 грн, а тому сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 58702,20 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі ст. 1194 ЦК України.

У позові ПрАТ «СК «Уніка» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 58702,20 грн та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.05.2023 позов ПрАТ «СК «Уніка» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» 58702 грн 20 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої виплатою страхової суми, та 2684 грн у відшкодування понесених судових витрат, а всього 61386 грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки завдана позивачеві виплатою потерпілій особі суми страхового відшкодування майнова шкода повністю не відшкодована, її слід стягнути з відповідача як особи, яка є винною у ДТП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.05.2023 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення прийнято без належного з`ясування обставин справи та необ`єктивної оцінки доказів, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається, що не був обізнаний про наявність справи відносно нього у суді першої інстанції, тому з об`єктивних обставин не міг надати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та докази по справі, якими спростовуються доводи позивача щодо стягнення суми відшкодування.

Як вказує заявник, на момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно електронного полісу/договору страхування № 204606573 від 22.06.2021 (ліміт відповідальності у полісі - 130000,00грн), а також був укладений електронний Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №-204606573, за яким встановлено ліміт відповідальності у розмірі 10000,00 грн, а тому вважає, що загальна сума відповідальності 230 000,00грн.

Тому вважає, що ліміт відповідальності ПрАТ СК "Євроінс Україна значно перевищує суму відшкодування, яку сплатив своєму Страхувальнику позивач (98906,03 грн), а сума сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 98906,03грн. є меншою ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та становить 130 000,00грн.

Зазначає, що позивач мав би звернутись з позовом саме до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», оскільки розмір збитку та сума відшкодування знаходиться в межах ліміту відповідальності Страховика.

За доводами скарги, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги, що позивач отримавши страхове відшкодування від третьої особи не оскаржив суму відшкодування відповідно до положень п. 36.2, 36.7 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та по суті погодився з сумою відшкодування. Тому, на переконання заявника, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за чинним на час настання страхового випадку договорами обов`язкового страхування та добровільного страхування цивільно-правової відповідальності з встановленим загальної страхової суми у розмірі 230000,00 грн, то з відповідача може бути стягнута сума шкоди, яка перевищує ліміт відповідальності Страховика.

Як вказує заявник, судом першої інстанції при ухваленні рішення не були враховані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та вважає, що за заявленим позовом належним відповідачем в межах страхової суми є страховик - ПрАТ "Страхова Компанія "Євроінс Україна", а оскільки позов до страховика заявлено не було, в задоволенні позову ПрАТ «Уніка» належить відмовити.

Також заявник посилається, що вимоги позивача до нього про відшкодування розміру майнової шкоди є необґрунтованими, оскільки майнова шкода відшкодована позивачу ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Крім того, вказує, що розмір майнової шкоди позивачем не доведений всупереч положенням ст. 78, 81 ЦПК України та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх колісних транспортних засобів, оскільки в матеріалах справи відсутні звіти, дослідження, висновки тощо, відсутні дані щодо виклику зацікавлених осіб на проведення огляду та фіксації пошкоджень.

На переконання заявника, наявна в матеріалах справи копія акту огляду транспортного засобу є не чіткою і в якій відсутня інформація про особу, яка проводила огляд та фіксацію пошкоджень транспортного засобу, відсутній підпис такої особи, а калькуляція № 00441486 від 23.07.2021 на суму 99956,03 грн складена невідомою особою, тому вона не є належним доказом у справі.

Як стверджує заявник, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст інформації, вказаної у платіжному дорученні від 29.09.2021, зокрема на суму 40203,83 грн перерахованого страхового відшкодування, в той час як матеріали справи містять поліс страхування відповідача з вказаним лімітом відповідальності третьої особи у розмірі 130000 грн.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 04.07.2021 о 22 год. 16 хв. на Великій Кільцевій дорозі м. Києва відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок зіткнення автомобіля марки «Фольксваген Джета», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , що належить ТОВ «ФОРВАРД-С ЛОГІСТИК», внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.08.2021 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (а.с. 23-24).

Зазначена постанова є преюдиційною при розгляді цієї справи в силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ТОВ «ФОРВАРД-С ЛОГІСТИК» була застрахована позивачем ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» від 22.09.2020 (а.с. 10).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі полісу ЕР 204606573 (а.с. 111).

На підставі заяви потерпілої особи був складений страховий акт № 00441486 ПрАТ «СК «УНІКА» та визначено розмір страхового відшкодування ТОВ «ФОРВАРД-С ЛОГІСТИК» у розмірі 98906,03 грн, яке було виплачено 27.07.2021 згідно платіжного доручення № 235914 (а.с. 6-9).

Судом також встановлено, що ПрАТ «СК «Уніка» звернулось із заявою до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про виплату страхового відшкодування у розмірі 98906,03 і згідно платіжного доручення від 29.09.2021 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» перерахувала суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу у розмірі 40203,83 грн (а.с. 26, 121, 149, 150).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки завдана позивачеві виплатою потерпілій особі суми страхового відшкодування майнова шкода повністю не відшкодована, її слід стягнути з відповідача як особи, яка є винною у ДТП.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тому правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «СК «Уніка» на користь потерпілого (ТОВ «ФОРВАРД-С ЛОГІСТИК») страхового відшкодування, засновані на суброгації.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як убачається з матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі полісу ЕР 204606573 з лімітом за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130000 грн, проте ПАТ СК «Євроінс Україна» було виплачено ПрАТ «СК «Уніка» лише 40203,83 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 11797 від 29.09.2021 (а.с. 26), що також сторонами не заперечується.

Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» від 22.09.2020 розмір страхового відшкодування розраховується без врахування зносу деталей, що замінються при ремонті.

Проте, згідно розрахунку № 39521/21 суми страхового відшкодування від 27.09.2021 (а.с 149), складеного представником ПрАТ «СК «Євроінс Україна», вартість робіт визначено у розмірі 10600 грн, вартість матеріалів 5495,74 грн, вартість складових 83860,29 грн, вартість відновлювального ремонту 99956,03 рн, коефіцієнт фізичного зносу 0,70 грн, коефіцієнт фізичного зносу в грошовому виразі 58702,20 грн, розмір матеріального збитку 41253,83 грн, сума зниження 1050 грн, тому загальний розмір страхового відшкодування склав 40203,83 грн, які і були виплачені ПрАТ «СК «Уніка».

При цьому апеляційний суд враховує, що розмір страхового відшкодування, виплачена позивачем потерпілій особі - ТОВ «ФОРВАРД-С ЛОГІСТИК», визначалася без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, а страхове відшкодування в розмірі 40203,83 грн, сплачене страховою компанією винуватця ОСОБА_1 - ПрАТ «СК «Євроінс Україна», визначалося з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні 58702,20 грн.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав би звернутись з позовом саме до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», оскільки розмір збитку та сума відшкодування знаходиться в межах ліміту відповідальності Страховика, оскільки ПрАТ «СК «Євроінс Україна» вже було здійснено відшкодування на рахунок позивача в межах передбаченої відповідальності відповідно до норм чинного законодавства, а саме за виключенням фізичного зносу (п. 12.1 ст. 12 та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), тоді як особою, яка повинна відшкодувати різницю між виплатою ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та страховим відшкодуванням ТДВ «СК «Уніка» є саме винна особа ОСОБА_1 , яка є відповідачем у справі.

Апеляційний суд враховує, що стягнення з відповідача як винної особи різниці між сумою страхового відшкодування, виплаченого позивачем його страхувальнику ТОВ «ФОРВАРД-С ЛОГІСТИК» на підставі ремонтної калькуляції від 23.07.2021 (а.с. 11-14) та акту огляду транспортного засобу від 07.07.2021 (а.с. 17), в розмірі 98906,03 грн, та сумою страхового відшкодування в розмірі 40203,83 грн, отриманого позивачем від страхової компанії відповідача, зменшеного на коефіцієнт фізичного зносу складових 58702,20 грн, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір майнової шкоди позивачем не доведений; в матеріалах справи відсутні звіти, дослідження, висновки тощо, відсутні дані щодо виклику зацікавлених осіб на проведення огляду та фіксації пошкоджень; копія акту огляду транспортного засобу та калькуляція № 00441486 від 23.07.2021 на суму 99956,03 грн не є належними доказами у справі, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідачем, всупереч положенням ст. 76-81 ЦПК України, не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування, власного розрахунку відповідачем не наведено. Відповідачем не надано і суду апеляційної інстанції посилання на наявність доказів, які спростовують визначений судом першої інстанції розмір майнової шкоди.

Як вбачається з наданого розрахунку № 39521/21 суми страхового відшкодування від 27.09.2021 вартість матеріального збитку становить - 41253,83 грн, сума зниження 1050 грн, тому загальний розмір страхового відшкодування склав 40203,83 грн, які і були виплачені ПрАТ «СК «Уніка» (а.с. 149).

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зважає, що у разі сумніву у вартості шкоди, відповідач не був позбавлений заявити клопотання про проведення відповідної експертизи, чим не скористався, як й не скористався правом виклику до суду як свідка, особи, що складала відповідну ремонтну калькуляцію.

Твердження заявника про те, що не був обізнаний про наявність справи відносно нього у суді першої інстанції, тому з об`єктивних обставин не міг надати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та докази по справі, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції судова кореспонденція направлялась відповідачу ОСОБА_1 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 33, 37) , проте повернулось на адресу суду із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 41), що є належним повідомленням учасника справи в силу положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Доказів про зміну місця проживання заявником не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується зі стягнутою сумою на користь ПрАТ «СК «Уніка», яка апелянтом в належний спосіб допустимим доказами не спростована.

Апеляційний суд також враховує, що розмір страхового відшкодування в сумі 98906,03 грн із врахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» від 22.09.2020, яким, зокрема, було передбачено визначення страхового відшкодування саме без урахування зносу (п. 1.2.11).

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене обмеження щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Втім, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.

У такому випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору, вимогам спеціального законодавства і відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що розрахунок такої суми здійснений із порушенням умов договору або правил спеціального законодавства.

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02.06.2021 у справі №, 755/518/19, від 02.02.2022 у справі № 757/54513/16, від 18.09.2019 у справі № 364/959/16-ц, від 22.04.2019 у справі № 761/14285/16-ц, від 22.04.2021 у справі № 759/7787/18.

Тобто, розмір страхового відшкодування, здійсненого позивачем у даній справі було вирахувано і сплачено з дотриманням вимог Договору добровільного страхування та вимог Закону України «Про страхування».

З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Крім того, оскільки ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14.09.2023, на підставі ч. 4 ст. 359 ЦПК України, зупинено дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.05.2023, тому дія цього рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19.10.2023.

Головуючий Судді: