Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Передерій Є.В., у присутності представника позивача Пацкана І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгороді цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В

Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 23.06.2008 уклали кредитний договір № МКН7GA00000021.

Згідно з договором АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 16510,90 доларів США на термін до 23.06.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач вказує, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідне до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № МКН7GA00000021.

28.07.2009 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2011 позов задоволено та стягнуто заборгованість у розмірі 124731,42 грн. станом на 28.07.2009.

Зазначає, що на даний час рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2021 не виконано боржником.

Сума заборгованості становить у розмірі 124731,42 грн. та згідно з якою нараховуються інфляційне збільшення та 3 % річних.

Як зауважу позивач, оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2011, тобто період з 23.06.2008 по 28.07.2009, то за період після набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2011, з 21.04.2011 по 30.11.2022 відповідач має заборгованість у розмірі 389181,64 грн., яка складається з наступного: 345723,85 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 43457,79 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 389181,64 грн. за кредитним договором № МКН7GA00000021 від 23.06.2008, яка складається з наступного: 345723,85 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 43457,79 грн. 3 % річних від простроченої суми, а також стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовну заяву підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Відзиву на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

23.06.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МКН7GA00000021, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 16510,90 доларів США з терміном повернення до 23.06.2013 та зі сплатою 15 % на рік за користування кредитом (а.с. 13-17).

22.09.2009 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № МКН7GA00000021 від 23.06.2008.

Відповідно до позовної заяви позивача від 28.07.2009, у зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним відповідача станом на 28.07.2009 має заборгованість у розмірі 16219,95 доларів США, яка складається з наступного: 14553,57 доларів США заборгованість за кредитом; 671,49 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 145,91 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом; 45,64 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 32,51 доларів США штраф (фіксована частина), 770,83 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 11, 12).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2011 (справа № 2-3283/2011), що набрало законної сили 21.04.2011, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № МКН7GA00000021 від 23.06.2008 станом на 28.07.2009 у розмірі 124731,42 грн. (а.с. 4, 5)

За змістом вказаного рішення суду стягнута заборгованість у розмірі 124731,42 грн. є еквівалентом 16219,95 доларів США (1 долар США = 7,69 грн.).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За твердженням позивача, на даний час рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2011 боржником не виконано.

Вказане підтверджується відкритими даними за результатом пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системи виконавчого провадження, згідно з якими виконавче провадження за № АСВП: 67421430, де боржник ОСОБА_1 , а стягувач АТ КБ «ПриватБанк», є відкритим.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № МКН7GA00000021 від 23.06.2008 вбачається, що у відповідача наявна заборгованість у розмірі 124731,42 грн., з якої за період з 21.04.2011 до 30.11.2022 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 389181,64 грн., з яких: 345723,85 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 43457,79 грн. 3 % річних від простроченої суми (а.с. 6-8).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (номер провадження 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Відповідно до пунктів 6.24-6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (номер провадження 12-142гс19) наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх), урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи діюче законодавство України та правові висновки Верховного Суду щодо нарахування суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, суд вважає дані вимоги позивача правомірними.

Однак, суд не погоджується із розрахунком позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, входячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2011 з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 124731,42 грн., що є еквівалентом 16219,95 доларів США (1 долар США = 7,69 грн.), з яких: 14553,57 доларів США заборгованість за кредитом; 671,49 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 145,91 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом; 45,64 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 32,51 доларів США штраф (фіксована частина), 770,83 доларів США штраф (процентна складова).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що сума у розмірі 15225,06 доларів США (14553,57 доларів США (заборгованість за кредитом) + 671,49 доларів США (заборгованість за процентами за користування кредитом) = 15225,06 доларів США), що є еквівалентом 117080,71 грн. (7,69 грн. * 15225,06 доларів США = 117080,71 грн.), є боргом, виходячи із якої слід розраховувати інфляційні втрати та 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 21.04.2011 по 30.11.2022.

Відтак, заборгованість за кредитним договором № MKH7GA00000021 від 23.06.2008, нарахована згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 21.04.2011 по 30.11.2022, становитиме 368402,32 грн., з яких: 327610,02 грн. інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання; 40792,30 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № MKH7GA00000021 від 23.06.2008, нараховану згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 21.04.2011 по 30.11.2022 у загальній сумі 368402,32 грн., з яких: 327610,02 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання та 40792,30 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даній справі позивачем було сплачено судовий збір у сумі 5837,72 грн., виходячи з ціни позову у сумі 389181,64 грн. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5526,03 судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 83, 141, 223, 229, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором MKH7GA00000021 від 23.06.2008 року, нараховану згідно ст.. 625 ЦК України за період з 21.04.2011 року по 30.11.2022 року у загальній сумі 368 402,32 грн. (триста шістдесят вісім тисяч чотириста дві гривні 32 копійки), яка складається з 327 610,02 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання та 40 792,30 грн. 3% річних від простроченої суми, а також витрати із сплати судового збору у розмірі 5 526,03 грн. (п`ять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 03 копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Решту витрат із сплати судового збору покласти на позивача.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова