Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.,

з участю представника позивача адвоката Пузирко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та надати позивачу ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання представник відповідача не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, не заперечує щодо можливості задоволення позовних вимог заявлених позивачем у позовній заяві.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач по справі народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Сарни Рівненської області. Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим 17 січня 1958 року райбюро ЗАГС Рівненської області, з якого вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Сарни Рівненської області, про що зроблено запис за №9. Батьками записані ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (свідоцтво заповнено на російській мові).

Також найближчим родичем позивача є рідний брат ОСОБА_2 . З дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданим 22 травня 1963 року міським ЗАГС м.Рівне, з якого вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Рівне, про що зроблено запис за №591. Батьками записані ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (свідоцтво заповнено на російській мові).

З дослідженої в судовому засіданні копії витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006099678 від 07 серпня 2023 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

3 1995 року батьки та рідний брат позивача проживали однією сімєю в квартирі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 82 роки помер батько позивача, в звязку з чим відкрилася спадщина на майно, яке особисто належало спадкодавцю. Факт смерті батька позивача підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22 травня 2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, з якого вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 82 років в м.Рівне, про що 22 травня 2013 року складено відповідний запис № 817.

Мати ОСОБА_4 та рідний брат ОСОБА_2 відмовились від спадщини померлого ОСОБА_3 на користь позивача, який успадкував 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,0604 га наданої для ведення садівництва, кадастровий номер :04:002:0846, яка розташована на території садового товариства «Західне» Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, а також грошові вклади з нарахованою компенсацією у розмірі 8 758,34 грн., які знаходились на зберіганні у відділенні «Ощадбанку». Вказану обставина підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 20 березня 2014 року виданих державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Матчук І. В. на підставі спадкової справи № 499/2013, зареєстровані в реєстрі за № 4-82, № 4-83, №4-84.

Позивач набувши права власності на 1/3 квартири перереєстрував договори з підприємствами, що надають комунальні послуги та повністю ніс витрати по утриманню квартири, оскільки мати позивача була поважного віку та нездужала, а брат позивача мав погане здоровя. Дані обставини підтверджуються копіями договорів № 15297291 від 30 травня 2013 року з ТОВ «Санком-Рівне», № 3166225 від 08 серпня 2019 року з КАТП-1728 про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, договором № 231/61/37 від 06 вересня 2016 року про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, заявою-приєднанням до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 115070 з ТОВ «Рівнетеплоенерго» від 07 серпня 2023 року, заявою-приєднанням до індивідуального договору про надання послуги з гарячої води №115070 з ТОВ «Рівнетеплоенерго» від 07 серпня 2023 року.

Починаючи з 2013 року по даний час позивач сплачує всі комунальні послуги по утриманню квартири. Дана обставина підтверджується копіями платіжних документів, а саме квитанціями про оплату за останні 3 роки за період з 2021 року по липень 2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 84 роки померла мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 29 серпня 2016 року, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, з якого вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 84 років в м.Рівне, про що 29 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис №1462.

Після смерті матері позивача відкрилася спадщина, до складу якої входило все майно, що належало спадкодавцю за її життя. В звязку з тим, що позивач заяву про прийняття спадщини після смерті матері не подавав, то це майно після смерті ОСОБА_4 успадкував його брат ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги, що постійно проживав із спадкодавцем.

16 жовтня 2020 року медико-соціальна експертна комісія встановила ОСОБА_2 першу групу інвалідності та потребу в сторонньому догляді. Фактично позивач проживав разом з братом та доглядав його до смерті. Дані обставини, крім документів про утримання квартири підтверджуються копією медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 та копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №810158 від 16 жовтня 2020 року, а також чеками по оплаті ліків в період хвороби брата, які позивач здійснював із своєї пенсійної картки №4149XXXXXXXX5769 та картки моєї дружини ОСОБА_5 № НОМЕР_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років помер брат позивача ОСОБА_2 , в звязку з чим відкрилася спадщина. Факт смерті брата підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 16 лютого 2021 року, виданого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), з якого вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років у м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №371.

Відповідно до положень ст. 1262 ЦК України позивач є спадкоємцем другої черги. Оскільки його брат ОСОБА_2 був одинокою особою, не мав сім?ї та дітей, то позивач є єдиним спадкоємцем, що може претендувати на спадщину, що відкрилася після його смерті.

03 серпня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філіпової М.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_2 .

Листом № 25/02-14 від 03 серпня 2023 року від приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філіпової М.М. позивачем отримано повідомлення про відмову в заведенні спадкової справи на підставі заяви позивача через те, що він пропустив строк подання такої заяви про прийняття спадщини, а факт постійного проживання з померлим не підтверджено.

Фактично, починаючи з липня 2020 року позивач постійно проживав із братом ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 до дня його смерті, що підтверджується документами про утримання квартири, а також витратами позивача на його лікування, медичними документами, але позивач не був зареєстрований за вказаною адресою. Тому, позивач був змушений звернутися до суду із позовною заявою про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, хоча фактично він прийняв спадкове майно. Вважає, що строк прийняття спадщини він пропустив з поважних причин.

До спадкового майна належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 . 1/3 частки квартири належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується правовстановлюючими документами та витягом з реєстру речових прав. 16 лютого 2021 року покійний брат позивача ОСОБА_2 , який набувши 1/3 частку цієї квартири після смерті матері на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, був фактичним власником 2/3 частки вказаної квартири.

Всі клопоти та витрати повязані з похованням брата позивач також взяв на себе, оскільки був єдиним родичем, з яким брат підтримував стосунки до дня своєї смерті. Перебуваючи тривалий час у стресовому стані повязаному з тривалою хворобою та смертю брата в позивача також погіршилося здоровя та психологічний стан.

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що 26 квітня 2021 року за побутових обставин позивач отримав черепно-мозкову травму, що підтверджується копією довідки №427 від 26 квітня 2021 року. В звязку з обставинами, що в цей час була пандемія COVID-19 лікарі не рекомендували позивачу проходити лікування стаціонарно, тому він лікувався вдома і в тому обсязі, який був можливий за даних обставин. Лікування проходило з ускладненнями, з ризиком для життя. Були випадки коли він втрачав свідомість, а тому постійно мав знаходитись вдома. Такий хворобливий стан, який заважав йому звернутися до нотаріуса про прийняття спадщини виник під час строку встановленого ст. 1170 ЦК України і тривав більше року. Зокрема, позивач пройшов курси лікування з 19 лютого 2021 по 26 лютого 2021 року, 28 квітня 2021 по 17 травня 2021 року, з 03 червня 2021 по 11 червня 2021 року, що підтверджується копіями медичної довідки № 381 від 28 серпня 2023 року.

24 лютого 2022 року розпочалася збройна агресія зі сторони РФ, в країні був оголошений воєнний стан, тривалий час не працювали реєстри і позивач вважав, що строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини може бути продовжений в силу цих обставин. Крім того, хворобливий стан як наслідок перенесення черепно-мозкової травми створював обєктивні істотні труднощі для реалізації права на прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 26 вересня 2012 року, 04 листопада 2015 року та 14 вересня 2016 року, винесених за результатами розгляду справ №6-85цс12, №6-1486цс15 та №6-1215цс16 відповідно, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Верховний Суд вказує на те, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

У своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 Верховний Суд чітко зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Вищезазначене положення також викладене і у постанові третьої Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19, зокрема: «…Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі N 750/262/20 (провадження N 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі N 145/148/20 (провадження N 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі N 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі N 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що позивачем з поважних причин було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволити.

Надати ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7

Відповідач: Рівненська міська рада, місто Рівне, вул. Соборна, 12а,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов