Справа № 481/801/22
Провадж.№ 2/481/69/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.01.2023 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Вжещ С.І.,

за участю секретаря судового засідання Юхименко Т.М.,

представнитка позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін в залі суду в місті Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 , за яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю; здійснити розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проживав разом з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 90-х років та у 2003 році вони купили у ОСОБА_5 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , для спільного проживання. 27.11.2003 року ОСОБА_5 була складена розписка, згідно якої вона отримала від ОСОБА_4 кошти в сумі 5500 грн. за вищевказаний будинок. Кошти, за які ОСОБА_4 придбала будинок, належали йому. Таким чином, він у 2003 році заволодів даним будинком і до теперішнього часу володіє ним, утримує даний будинок та проводить ремонтні роботи. Місце його проживання з 02.09.2005 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Він вирішив скласти заповіт стосовно будинку, але у нього відсутні будь-які документи на будинок, в тому числі документ, що підтверджує виникнення у нього права власності на будинок. Крім цього, право власності на будинок не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У червні 2022 року він зустрівся з ОСОБА_5 та запропонував їй укласти з ним договір купівлі-продажу даного будинку, але остання повідомила, що вона ніколи не була власником даного будинку, та не може бути стороною такого договору. Згідно інформації від 20.06.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 03.10.2016 року за № 16818564 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . У даних реєстрах відсутні відомості щодо прав ОСОБА_5 стосовно даного будинку. Він переконаний, що у ОСОБА_4 , як і в нього, відсутній документ, що підтверджує виникнення права власності на будинок, тому вважає, що у ОСОБА_4 відсутні права на будинок.

Згідно автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.09.2022 року матеріали позову розподілені судді Вжещ С.І.

Ухвалою судді від 12.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 11.10.2022 року о 10.00 год.

11.10.2022 року судовий розгляд не відбувся та відкладений до 17.11.2022 року 10:00, оскільки на території Новобузької територіальної громади Баштанського району Миколаївської області оголошено повітряну тривогу з 07:41 год. до 13:18 год.

Ухвалою суду від 17.11.2022 року відкладено судовий розгляд по справі на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України, до 08.12.2022 року о 11:00 год, при цьому були допитані свідки.

08.12.20212 року судовий розгляд не відбувся у зв`язку з відсутністю електропостачання в суді в період часу з 10:00 до кінця робочого дня та відкладений до 19.12.2022 року 09:00.

19.12.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва, у зв`язку з вимкненням електроенергії до 17.01.2023 року 09:00.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд в її відсутність, за участю її представника ОСОБА_2 , позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача, адвокат Судариков Г.В., заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Так, представник підтвердив той факт, що сторони проживали однією сім`єю з початку дев`яностих років в селі Володимирівка Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, в будинку, що належав ОСОБА_4 . В 2003 році ОСОБА_4 , продавши свій будинок в селі Володимирівка, придбала будинок по АДРЕСА_1 , у громадянки ОСОБА_5 , без оформлення договору купівлі-продажу, оскільки в останньої документів про право власності на вказане домоволодіння не було. В цьому будинку вони спільно проживали з позивачем. Після цього, в 2016 році ОСОБА_4 зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок. На початку 2022 року відповідач тимчасово поїхала зі спірного домоволодіння до доньки в місто Миколаїв, оскільки, через свій похилий вік та стан здоров`я не могла повноцінно поратись, а її співмешканець, позивач ОСОБА_3 , не допомагав їй. На думку представника відповідача, представник позивача не довів, що він набув право власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18 )зроблено висновок, що «[…] добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності».

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складається з: будинку літера "А-1", 1950 року; літньої кухні літера "Б", 1950 року побудови; сараю літера "В" 1950 року побудови; льоху літера "Г", 1950 року побудови; гаражу літера «Д», 1970 року побудови; вбиральні літера "Ж", 1950 року побудови; огорож № 1, 2, споруди І, ІІ , що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 26 липня 2016 року Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", на замовлення відповідача ОСОБА_4 ( а.с. 78-82).

Згідно запису в технічному паспорті, виготовленому Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", 26 липня 2016 року, власником вказаного домоволодіння є ОСОБА_4 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 303073222 від 20.06.2022 року право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 03 жовтня 2016 року( а.с.6).

Як пояснив представник позивача ОСОБА_1 , у 2003 році ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 переїхали проживати до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідач, за грошові кошти позивача, придбала у ОСОБА_5 за 5500 гривень. Право власності на даний будинок зареєстрований за ОСОБА_4 , але вона не є власником будинку, оскільки правовстановлюючих документів на нього не має. З 2005 року по теперішній час ОСОБА_3 безперервно проживав у даному будинку, утримував його, робив там ремонт, а тому за ним може бути визнано право власності за набувальною давністю.

Свідки ОСОБА_6 , який є рідним братом позивача та ОСОБА_7 , яка є дружиною рідного брата позивача, в судовому засіданні повідомили, що сторони з 2005 року до 2022 рік проживали однією сім`єю, спочатку в домоволодінні ОСОБА_4 , а потім за адресою: АДРЕСА_1 , який придбали в ОСОБА_5 . Грошові кошти, за які був придбаний спірний будинок, зароблені позивачем ОСОБА_3 , які він в 2005 році передав ОСОБА_4 для здійснення покупки будинку в ОСОБА_5 . Позивач, як господар, утримував будинок, проводив у ньому ремонтні роботи.

Суд ставиться критично до таких показань свідків, оскільки вони перебувають в родинних стосунках з позивачем, тому заінтересовані з позитивному, для останнього, розгляду спору. Крім того, належність грошових коштів саме позивачу, що були передані за придбання житлового будинку, не може бути доведена показаннями свідків, оскільки повинна доводитись, виходячи з вимог ч.2 ст.78 ЦПК України, письмовими доказами.

Разом з тим, з пояснень представника відповідача ОСОБА_2 та зібраних доказів вбачається, що з початку 90 років сторони почали проживати разом в домоволодінні , розташованому в селі Щорсове Новобузького району Миколаївської області, яке належало відповідачу ОСОБА_4 . Після продажу цього домоволодіння, в листопаді 2003 року, ОСОБА_4 , придбавши у ОСОБА_5 за 5500 гривень, будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з серпня 2004 року почала проживати в ньому. Вказані обставини підтверджує розписка ОСОБА_5 ,завірена секретарем виконавчого комітету Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, в якій йдеться про те, що вона( ОСОБА_5 ) отримала грошові кошти за будинок в сумі 5500 грн. від ОСОБА_4 . Договір купівлі-продажу між продавцем і покупцем оформлений не був, у зв`язку з відсутністю в продавця правовстановлюючих документів на будинок. В цьому будинку вона проживала разом з ОСОБА_3 , який зареєстрував у ньому своє місце проживання через рік. Право власності на даний будинок з 03.10.2016 року зареєстровано за ОСОБА_4 , яка вважає його своєю власністю, оскільки придбала його за кошти, виручені від продажу свого будинку, що розміщений в с. Щорсове Новобузького району Миколаївської області. В книгах по господарського обліку відповідач зазначена як голова домогосподарства.

З розписки, складеної ОСОБА_5 27.11.2003 року, у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та завіреної 27.11.2003 року секретарем виконавчого комітету Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області Звонарьовою Я.О., вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 гроші в сумі 5500 грн. за будинок, розташований в АДРЕСА_2 ( а.с.4).

АДРЕСА_3 перейменована у Лазурну на підставі рішення Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області Лозового С.І. № 32 від 29.07.2016 року про найменування вулиць та присвоєння нумерації будинкам в населених пунктах Софіївської сільської ради (а.с. 7-8).

Право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 , що підтверджено повідомленням секретаря Софіївської сільської ради Маєвської А. № 545/02.01.05 від 27.06.2022 року, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 303073222 від 20.06.2022 року (а.с.5, 6).

Крім того, з повідомлення секретаря Софіївської сільської ради Маєвської А. № 545/02.01.05 від 27.06.2022 року, адвокату Павлову Ю.В. вбачається, що згідно погосподарської книги с. Софіївка(вулиця Котовського, Інгульська) за 2001-2005 роки номера об`єкта по господарського обліку 65 були зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вибула у особовий рахунок 274 с. Софіївка), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; згідно погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2006-2010 роки номера об`єкта погосподарського обліку 52; погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2011-2015 роки номера об`єкта погосподарського обліку 0076; погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2016-2020 роки номера об`єкта погосподарського обліку 0076; погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2021-2025 роки номера об`єкта погосподарського обліку 0076, головою домогосподарства є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.05).

З копії паспорту серії НОМЕР_1 , довідки № 4803- від 16.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28.08.2004 року (а.с. 71).

За тією ж адресою, з 02.09.2005 року, зареєстрований ОСОБА_3 , що підтверджено повідомленням секретаря Софіївської сільської ради Маєвської А. № 545/02.01.05 від 27.06.2022 року та копією паспорту серії НОМЕР_2 (а.с. 3,5).

Досліджені в судовому засіданні докази приводять суд до висновку, що представником позивача не доведено підстави набуття позивачем ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, а саме придбання житлового будинку та відкритого, добросовісного володіння, а не користування, ним в розумінні статті 344 ЦК України.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , місце перебування АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлений 23.01.2023 року.

Суддя С.І. Вжещ