Справа № 502/1568/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом, у якому просили встановити факт належності житлового будинку в АДРЕСА_1 , спадкодавцям ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнати за позивачами право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_3 .. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку в АДРЕСА_1 , яку а ні позивачі, а ні їхня мати, дружина спадкодавця ОСОБА_4 , не оформили. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина, а саме інша 1/2 частка вказаного спірного будинку. Зазначили, що у встановлений строк звернулися до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті батьків, проте їм було відмовлено та роз`яснено про необхідність вирішення питання в судовому порядку.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя володіли житловим будинком в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №706 від 23.09.2019 КП КМ «БТІ» та свідоцтвом про право власності №2862 від 25.05.1998, зареєстроване в БТІ в реєстровій книзі №10 стор.86 реєстр №86, а також рішенням Вилківської міської ради від 12.01.1981 №15.

На будинок складено технічний паспорт від 23.09.2019.

Відповідно до інформації щодо оформлення спадщини на нерухоме майно (спірний житловий будинок) від 14.01.2022 №5/01-16, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М. позивачу ОСОБА_1 , встановлено, що надані позивачем документи на спірний житловий будинок, а саме свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 від 25.05.1998, видані на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а померлими є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також прізвище власників у вказаному правовстановлюючому документі значаться як ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , позивачі мають прізвище ОСОБА_6 и ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Отже, за вказаних обставин нотаріусом у вказаній інформації зазначено, що позивачем ОСОБА_1 , у наданих ним документах, не підтверджено факту родинних відносин між позивачами у справі та спадкодавцями. Водночас нотаріусом також вказано на необхідності подання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцям, тобто з наведених обставин, підтвердження факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю.

Приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М. було надано копію спадкової справи №171/2019, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 22.11.2019, тобто у встановлений шестимісячний термін, до нотаріуса звернулася позивачка ОСОБА_2 із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . До заяви долучено свідоцтво про народження позивачки. Інші заяви, зокрема про прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 , надані суду матеріали спадкової справи не містять.

Обґрунтування, відповідно до якого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо спадкування.

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст. 1268 та ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З наведеного слід дійти висновку, що позивачі, будучи спадкоємцями першої черги після смерті батьків, для здійснення права на спадкування мали б прийняти спадщину у шестимісячний термін, а саме звернутися з відповідними заявами до нотаріуса чи відмовитися від спадщини.

З письмових матеріалів справи встановлено та не заперечується позивачами в позові, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто з питанням оформлення спадщини на частку у спадковому майні до нотаріуса не звертався. Водночас матеріали справи не містять жодного доказу щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, як позивачами, так і спадкоємцем на той час ОСОБА_4 ..

Також, матеріали справи, зокрема й спадкової №171/2019, не містять жодного доказу прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавця ОСОБА_4 .. Водночас матеріали спадкової справи містять заяву позивачки ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, враховуючи не прийняття позивачами спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також відмовою позивачки ОСОБА_2 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , вимога про визнання за ними права власності на спадкове майно, а саме житлового будинку в АДРЕСА_1 , належного на праві власності спадкодавцям, є таким, що не відповідає вимогам закону.

У разі, якщо спадкоємець на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем чи неприйняття ним спадщини у встановлені законом спосіб та строки, позивач має право звернутися до суду з позовом про визначення йму додаткового строку для прийняття спадщини.

Схожі висновки містяться також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» та постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

З приводу судового порядку вирішення питань спадкування слід зазначити.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Таким чином, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

В абз. 2 п.23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, оскільки притаманні юрисдикційна діяльність судів та нотаріусів.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 не було відмовлено в оформленні права на спадщину шляхом відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є нотаріальною дією, а лише роз`яснено інформаційним листом про недоліки поданих ним документів для здійснення права на спадщину в нотаріальному порядку.

А саме, як вже зазначалося вище з інформації щодо оформлення спадщини на нерухоме майно (спірний житловий будинок) від 14.01.2022 №5/01-16, встановлено, що надані позивачем документи на спірний житловий будинок, а саме свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 від 25.05.1998, видані на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а померлими є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також прізвище власників у вказаному правовстановлюючому документі значаться як ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , позивачі мають прізвище ОСОБА_6 и ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Отже, позивачем ОСОБА_1 , у наданих ним документах, не підтверджено факту родинних відносин між позивачами у справі та спадкодавцями. Водночас нотаріусом також вказано на необхідності подання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцям, тобто з наведених обставин, підтвердження факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю.

З наведеного слідує, що для здійснення позивачами права на спадкування після смерті батьків залежить від визнання певних юридичних фактів, і з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивачів на прийняття спадщини ніким не оспорюється та у них наявні умови для оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку.

Щодо позовної вимоги про встановлення належності спірного житлового будинку спадкодавцям слід зазначити наступне.

У п.1 (абз. 1-2) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

З наведеного слідує, що при розгляді справ про спадкування судам, серед іншого, також потрібно встановити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, зокрема й факт належності нерухомого чи рухомого майна спадкодавцю (-ям), оскільки до спадщини входять лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцю.

Належність спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавцям підтверджена свідоцтвом про право особистої власності № НОМЕР_3 , водночас право власності зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства в Бюро технічної інвентаризації.

Суд зауважує, що під час встановлення обставин справи щодо спадкування, зокрема встановлення певних фактів (належність майна спадкодавцю, прийняття спадщини спадкоємцями, належність сторін до певних черг спадкоємців, тощо), окреме ухвалення та встановлення такого факту в резолютивній частині рішення, ба більше, у даному випадку, не потребується за умови доведеності належності майна спадкодавцю в судовому засіданні відповідними доказами та на підставі закону, який діяв на час виникнення відповідного права, що водночас не встановлює жодних юридичних наслідків для суду, сторін та інших осіб, під час майбутнього виконання рішення суду, та не є належним способом захисту порушеного майнового права особи позивача, способи захисту якого визначені ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.11.2023.

Суддя О.В. Березніков