РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023

Справа № 522/15645/22

Провадження № 2/522/588/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Ярема Х.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України.

ВСТАНОВИВ:

16.11.2022 АТ «Альфа Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позивач просить суд: стягнути з відповідача 91 000,92 грн. заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України.

22.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

28.08.2023 залучено правонаступника позивача АТ «Сенс Банк».

Суд направляв поштову кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання відповідача, проте кореспонденція поверталась до суду з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідач вважається сповіщеним згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на підставі судового наказу від 03.03.2010 (справа № 2-н-491/10) стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 665/052-303 від 27.11.2007 у розмірі 184 054,86 грн., судовий збір 850 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн. Заборгованість по кредиту не погашена, тому має право на нарахування 3% річних за період з 02.08.2019 по 01.08.2022 у сумі 16 564,94 грн. та інфляційних втрат за період з серпня 2019 року по липень 2022 у сумі 74 35,98 грн.

Судом встановлено фактичні обставини справи.

Судовим наказом Приморського районного суду від 03.03.2010 (справа 2-н-491/10) стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКТСР «Укрсоцбанк» (змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк», потім на АТ «Укрсорцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк») заборгованість за договором кредиту № 665/052-303 від 27.11.2007 у розмірі 184 054,86 грн., державне мито 850 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн.

Заборгованість по кредиту не сплачена боржником.

Кредитор на підставіч. 2 ст. 625 ЦК України нараховує боржнику 3% річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання в розмірі 16 564,94 грн. за період з 02.08.2019 до 01.08.2022 та інфляційні втрати в розмірі 74 435,98 грн. за період з серпня 2019 по липень 2022.

Висновки суду.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних ті інфляційних втрат, нарахованих боржнику ОСОБА_1 за невиконання грошового зобов`язання боржником.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що виникло на підставі судового наказу від 03.03.2010.

Якщо боржник не виконує грошові зобов`язання, в кредитора виникає право на застосування наслідків такого порушення згідно з ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обгрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних (а.с.5-6).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц.

Кредитором нараховано 3 % річних на суму не виконаного грошового зобов`язання за період з 02.08.2019 по 01.08.2022 та інфляційні втрати за період з серпня 2019 по липень 2022.

З цим позовом позивач звернувся до суду 09.11.2022 (надісланий поштою).

Враховуючи те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, позивач мав би розраховувати заборгованість за період з 09.11.2019, тобто, в межах трирічного строку позовної давності.

З аналізу наведених правових норм суд вважає, що строк позовної давності за зобов`язаннями відшкодування 3% річних та інфляційних втрат слід обраховувати за кожен місяць з урахуванням положень частини 5 статті 261 ЦК з моменту, коли особа набула права пред`явити вимогу про сплату інфляційних втрат.

Отже, у даному випадку, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних мають братися за період з 09.11.2019 (три роки до звернення до суду).

Щодо інфляційних втрат, то, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Отже, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат мають братися за період з листопада 2019 (три роки до звернення до суду).

Крім того, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

В даному випадку, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача коштів. як відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України після ухвалення судом рішення(судового наказу) про стягнення з відповідача заборгованості через прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком.

Тобто, на дані вимоги розповсюджується дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Станом на момент ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України не скасовано.

Зважаючи на викладене вище, а також враховуючи, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється позивачем на заборгованість відповідача за період після 24.02.2023, тобто у період дії воєнного стану, суд вважає, що відповідач на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України в період після 24.02.2023.

Отже, у даному випадку, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних мають братися за період з 09.11.2019 (три роки до звернення до суду) до 23.02.2022 (останній день перед введенням воєнного стану), сума яких, враховуючи наданий позивачем розрахунок, складає 12 661,97 грн.

В свою чергу, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат мають братися за період з листопада 2019 (три роки до звернення до суду) до лютого 2022 включно, сума яких, враховуючи визначену у судовому наказі суму боргу в розмірі 184 054,86 грн., складає 34 532,91 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 47 194,88 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суму задоволених вимог у розмірі 1286,71 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства СЕНС БАНК () заборгованість за кредитним договором №665/052-303 від 27.11.2007 в розмірі 47 194,88 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства СЕНС БАНК судовий збір в розмірі 1 286,71 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ярема Х.С.