ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/544/23 Справа № 209/2875/21 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А. П.,

суддів: Деркач Н. М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання: Драгомерецька А.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне Товариство комерційний банк "ПриватБанк",

третя особа - Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного Товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої премії-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного Товариства комерційний банк "ПриватБанк", який у подальшому уточнила про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої премії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працювала у АТ КБ «ПриватБанк» з 24.10.2005 року. 16.05.2017 року керівником структурного підрозділу АТ КБ «ПриватБанк» - Департаменту торгового фінансування, у Напрямку корпоративного бізнесу. Згідно рішення Наглядової ради банку (протокол № 9/21 від 12.02.2021 року, протокол №17/21 від 25.03.2021 року) затверджено зміни до організаційної структури Дирекції по роботі з бізнес-клієнтами, до якого входив очолюваний нею Департамент. Відповідно до вказаних змін Дирекція малого та середнього бізнесу була перейменована в Дирекцію по роботі з бізнес-клієнтами. Очолюваний нею Департамент був ліквідований. У зв`язку з ліквідацією підрозділів було вирішено скоротити посади: 262 штатні одиниці з дотриманням 2-х місячного строку попередження працівників, що займають такі посади.

28.04.2021 року в системі електронного документообігу «ПриватДок» позивач отримала повідомлення №Е.28.0.0.0/3-6819262 «Про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників» та ознайомилась із ним, підписавши його за допомогою кваліфікованого електронного підпису. До повідомлення було додано два файли: 1) файл «Наказ AT КБ «ПриватБанк» Е.17. U.0.0/4-6744266 від 07.04.2021р.» та 2) файл «Список вакантних посад AT КБ «ПриватБанк» станом на 21.04.2021 року» в форматі xls, який не був підписаний кваліфікованим електронним підписом автора повідомлення і не давав їй змогу обрати вакантну посаду з урахуванням професійного рівня та спеціалізації. Звертає увагу, що список вакантних посад був неактуальний, оскільки персональне повідомлення було датоване від 28.04.2021року, а список вакантних посад - станом на 21.04.2021року. Файл зі списком, як і персональне попередження, не був підписаний кваліфікованим електронним підписом автора повідомлення та / або уповноваженої особи. У зв`язку з чим, такий файл не є документом в розумінні Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Список містив більше 700 посад, що унеможливило пошук посади, яка б відповідала її кваліфікації та освітньому рівню, зокрема, їй не вдалося у цьому списку знайти посаду керівника Управління документарного бізнесу та торгового фінансування. 30.04.2021р. був прийнятий наказ № E.17.U.0.0/4-6802287 "Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розкладі банку", яким були скасовані ті посади, які були зазначені у переліку станом на 21.04.2021 року.

08.06.2021р. в системі електронного документообігу «ПриватДок» позивач отримала друге персональне повідомлення № Е.28.0.0.0/3-6936254 від 08.06.2021 року «Про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників», до якого було долучено файл «Список вакантних посад станом на 04.06.2021 року» в форматі .xls, який також не був підписаний кваліфікованим електронним підписом автора повідомлення та уповноваженої особи і не давав їй змогу обрати вакантну посаду з урахуванням професійного рівня та спеціалізації. Вказаний "перелік" являв собою документ у форматі .xls, який за своєю структурою та змістом є багатовіконним (багатовкладочним) документом із хаотичною навігацією. Запропонований відповідачем значний перелік вакантних посад: понад 1350 не містив необхідної інформації щодо освіти, кваліфікації та досвіду, які є необхідними для працевлаштування, тому відповідач не дотримався порядку звільнення. Обов`язок роботодавця сприяти працевлаштуванню працівника на тому ж підприємстві означає надання працівнику інформації про вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Також вказує, що оскільки вона не мала доступу до посадових інструкцій та їй не був відомий зміст кваліфікаційних вимог до відповідних посад і їх визначити за короткий проміжок часу не вдавалося можливим, враховуючи їх кількість та заплутаність наданого переліку, вважає, що відповідач не виконав свого обов`язку, передбаченого статтею 49 КЗпП України.

Згідно наказу про звільнення № 3.DN-УB-2021-6949397-п від 01.07.2021 року позивач була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КзПП України. Згідно зазначеного наказу, в якості підстав для звільнення позивача було зазначено Наказ AT КБ «Приватбанк» №E.17.U.0.0/4-6744266 від 07.04.2021року, персональне попередження про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників №Е.28.0.0.0/3-6819262 від 28.04.2021 року, повторне персональне попередження № Е.28.0.0.0/3-6936254 від 08.06.2021р року. Зазначає, що відповідач мав можливість перевести її на іншу роботу, вона не відмовлялась від переведення, до того ж функції очолюваного нею та ліквідованого Департаменту торгового фінансування були покладені на Управління документарного бізнесу та торгового фінансування, і відповідач мав можливість перевести її на посаду керівника цього управління, однак цього не зробив, відповідної вакантної посади не запропонував.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої премії - задоволена частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» № Э.DN-УB-2021-6949397-п від 01.07.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на посаді керівника Департаменту торгового фінансування Головного офісу.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 667993 (шістсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто три) гривні 20 копійок.В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь держави судовий збір в розмірі 6679 (шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 93 копійки.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права ставить питання про зміну рішення суду в частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши суму до стягнення в розмірі 774944.61 грн..

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при визначенні середнього заробітку не врахована премія , виплачена в січні 2021 року за друге півріччя 2020 року в розмрі 45673.65 грн., яку відповідач мав пропорційно врахувати в якості доходу в травні та червні 2021 року. В сумі: за травень 2021 року - 5709, 15 грн.; за червень 2021 року - 6089, 76 грн.. Таким чином, середньоденна заробітна плата, на думку позивача, повинна становити 2757, 82 грн, а середній заробіток за час вимушеного прогулу - 775944,61 грн.. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні премії за 1 півріччя 2021 року. При цьому суд взяв до уваги наданий відповідачем наказ №Э28.0.0.0/1-7168241 від 30.09.2020 року, при цьому не врахував відсутність доказів щодо письмового повідомлення позивача про зміну умов оплати праці. В той час, як скасування виробничої премії, яка є складовою заробітної плати є погіршенням умов оплати праці, та відповідач повинен був повідомити позивача не пізніш як за два місяця до їх запровадження або зміни.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем дотримано порядок звільнення позивача. Позивачу запропоновано список вакантних посад в системі електронного документообігу, факт ознайомлення засвідчений кваліфікованим електронним підписом позивача. При цьому позивачу були запропоновані вакантні посади у підрозділах Головного банку та у всіх маркорегіональних управліннях. Крім того, список вакантних посад наданий позивачу у друкованому вигляді 30.06.2021 року. Стягуючи середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не взяв до уваги, що справа розглядалася судом більше року та неодноразово відкладалася за клопотаннями представника позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" Безрукова А.В. зазначає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 24.10.2005 року по 01.07.2021 року працювала у ПАТ КБ «ПриватБанк». (том 1 а.с. 20-21).

Наказом № Е.17.U.0.0./4-6744266 від 07.04.2021 року, згідно з рішенням Наглядової ради (протокол №9/21 від 12.02.2021 року, протокол № 17/21 від 25.03.2021 року), були затверджені зміни до організаційної структури Дирекції по роботі з бізнес-клієнтами та у зв`язку з ліквідацією підрозділу у складі Дирекції по роботі з бізнес-клієнтами, у тому числі, Департаменту торгового фінансування та змінами в організації виробництва було вирішено скоротити посади з дотриманням 2-х місячного строку попередження працівників.(том 2 а.с. 8-11).

28.04.2021 року позивач ОСОБА_1 через систему «ПриватДок» отримала повідомлення Е.28.0.0.0/3-6819262 про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників, затверджене та підписане КЕП ОСОБА_2 , з додатками «наказ № Е.17.U.0.0/4-6744266 від 07.04.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» та «список вакантних посад станом на 21.04.2021 року» (том 1 а.с. 156-157, том 2 а.с. 15-16).

Згідно довідки № 20.1.0.0.0/7-210701/9133 від 10.09.2021 року, позивач ОСОБА_1 30.04.2021 року засвідчила кваліфікованим електронним підписом своє ознайомлення з документом під назвою "Про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників із долученими документами: Наказом № Е.17.U.0.0./4-6744266 від 07.04.2021 року з додатками та списком вакантних посад АТ КБ «ПриватБанк», станом на 21.04.2021 року.(том 2 а.с. 54)

08.06.2021 року позивач ОСОБА_1 через систему «ПриватДок» отримала повідомлення Е.28.0.0.0/3-6936254 про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників з додатком: список вакантних посад, станом на 04.06.2021 рік, що підтверджується довідками. У зазначеному повідомленні було вказано, що ознайомитись з актуальним списком вакантних посад можливо за посиланням: privatbank.ua/work.(том 1 а.с. 148, том 2І а.с. 53)

Згідно довідки № 20.1.0.0.0/7-210701/9134 від 10.09.2021 року, позивач 11.06.2021 року засвідчила кваліфікованим електронним підписом своє ознайомлення з документом під назвою «Про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників» із долученим документом «Список вакантних посад станом на 04.06.2021 року».(том 2 а.с. 55)

01.07.2021 року позивач ОСОБА_1 була звільнена з посади Директора Департаменту, посадова підгрупа керівник Департаменту торгового фінансування ГО на підставі Наказу № № Э.DN-УB-2021-6949397-п від 01.07.2021 року. (т. І а.с. 163-164, т. ІІ а.с.141-142, т. ІІІ а.с. 53)

Згідно акту від 01.07.2021 року про відмову працівника поставити свій підпис про ознайомлення, отримання копії та неподання заяви про переведення засвідчено, що позивач відмовилася від підпису на підтвердження неподання заяви про переведення, згідно з умовами персонального попередження.(том 2 а.с. 143, том 3 а.с. 54),

Згідно розписки від 01.07.2021 року, позивач ОСОБА_1 отримала трудову книгу та копію наказу про звільнення, що засвідчила своїм підписом.(том 2 а.с. 144)

Згідно довідки про середню заробітну плату від 08.11.2021 року, середньоденна заробітна плата позивача за період з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року складає 2377,20 грн..(том 3 а.с. 150).

Згідно довідки про заробітну плату, відповідачем при звільненні позивача було повністю проведено розрахунок та виплачено грошові кошти ( том 3 а.с. 153).

Пунктом 2.4. Наказу № 3.28.0.0.0/1-7168241 від 30.09.2020 року внесено зміни в накази, якими регламентовано порядок виплати змінної винагороди по кільком групам преміювання, в тому числі по 2-й групі преміювання, встановленій позивачу та скасовано наказ № PR-2014-6535408 від 17 лютого 2014 року з 01 січня 2021 року в цілому.(том 3 а.с. 169-175)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільнені позивача відповідачем не було дотримано вимог ст. 49-2 КзПП України. Відмовляючи у стягненні премії та розрахунку середнього заробітку з урахуванням невиплаченої премії, суд першої інстанції виходив з того, що виплата премій затверджена наказами по підприємству відповідача. Наказ №-2014-6535408 від 17.02.2014 року про преміювання був скасований наказом №3.28.0.0.0/1-7168241 від 340.09.2020 року.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю,

що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15 та Верховного Суду, викладених у Постанові від 11 квітня 2022 року, у справі №209/2468/20, провадження № 61-16308 св 21.

Верховний Суд у Постанові від 22.09.2020 року, у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20) зазначив, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення". Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17.

Відповідно до п.а ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, що ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачем запропоновано позивачу розглянути список вакантних посад та обрати актуальну посаду, відповідно до своєї спеціальності кваліфікації та досвіду за посиланням: privatbank.ua/work та в разі бажання зайняти вакантну посаду подати заявку через посилання на вказаному інтернет ресурсі для проходження процедур відбору та співбесід.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що такий список вакантних посад, який пропонувався відповідачем, не можна вважати належним виконанням вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки розміщений список вакантних посад був доступний абсолютно всім і ним міг скористатися як внутрішній так і зовнішній кандидат, а відтак це не може вважатися пропозицією працівникові, якого скорочують обрати актуальну посаду, відповідно до своєї спеціальності кваліфікації та досвіду за посиланням: privatbank.ua/work та в разі бажання зайняти вакантну посаду подати заявку через посилання на вказаному інтернет ресурсі для проходження процедур відбору та співбесід, оскільки неможливо встановити, які саме вакансії на той період перебували на вказаному відповідачем інтернет ресурсі, чи були там всі наявні в той час вакантні посади, чи ознайомився позивач з вказаним переліком вакансій і взагалі, чи мав позивач доступ до вказаного інтернет ресурсу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем при звільнені позивача не було дотримано передбачено КЗпП України порядку звільнення, у зв`язку з чим позивач підлягає поновленню на роботі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідачем дотримано порядок звільнення позивача. Позивачу запропоновано список вакантних посад в системі електронного документообігу, факт ознайомлення засвідчений кваліфікованим електронним підписом позивача. При цьому позивачу були запропоновані вакантні посади у підрозділах Головного банку та у всіх маркорегіональних управліннях, колегія суддів не бере до уваги, оскільки надані на підтвердження зазначених обставин документи не дають можливості суду встановити, що позивач мала змогу їх відкрити та належним чином ознайомитись із списками вакантних посад на робочому комп`ютері, що вказані списки охоплювали усі наявні на той момент вакантні посади АТ КБ "ПриватБанк". Як вбачається з матеріалів справи, з пояснень позивачки та її представника в суді першої інстанції, позивачка ознайомилась тільки з документом під назвою "Про зміни в організації виробництва і праці та наступне вивільнення працівників", а файли з додатками не відкривались, а не нажавши кнопку "ознайомлена", позивачка була позбавлена можливості далі працювати на робочому комп`юторі. При цьому, будь-яких належних доказів на спростування зазначених пояснень представником відповідача а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що список вакантних посад наданий позивачу у друкованому вигляді 30.06.2021 року, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16, від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

При цьому, середній заробіток працівника визначається згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки про заробітну плату і доходи, заробітна плата позивача ОСОБА_1 за травень 2021 року склала - 37566,21 грн., за червень 2021 року - 36127,12 грн. середньоденна заробітна плата позивача становить 2377,20 грн., виходячи з розрахунку, що протягом двох місяців з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року було фактично відпрацьовано 38 робочих днів.(том 3 а.с. 150)

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за період з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року складає 2377,20 грн., що підтверджується довідкою про середню заробітну плату від 08.11.2021 року за Вих. № 20.1.0.0.0.7-188184 (т. 3 а.с. 150).

При цьому сума середнього заробюітку за час вимушеного прогулу складає 667993,20 грн., виходячи з наступного розрахунку: кількість днів вимушеного прогулу з 01.07.2021 року по 05.08.2022 року, тобто по день винесення рішення судом, становить 281 робочих днів. Х 2377,20 грн. ( середньоденна заробітна плата) = 667993,20 грн.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що при визначенні середнього заробітку не врахована премія, виплачена в січні 2021 року за друге півріччя 2020 року в розмірі 45673.65 грн., яку відповідач мав пропорційно врахувати в якості доходу в травні та червні 2021 року. В сумі: за травень 2021 року - 5709, 15 грн.; за червень 2021 року - 6089, 76 грн.. Таким чином, середньоденна заробітна плата, на думку позивача, повинна становити 2757, 82 грн, а середній заробіток за час вимушеного прогулу - 775944,61 грн.. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні премії за 1 півріччя 2021 року. При цьому суд взяв до уваги наданий відповідачем наказ №Э28.0.0.0/1-7168241 від 30.09.2020 року, при цьому не врахував відсутність доказів щодо письмового повідомлення позивача про зміну умов оплати праці. В той час, як скасування виробничої премії, яка є складовою заробітної плати є погіршенням умов оплати праці, та відповідач повинен був повідомити позивача не пізніш як за два місяця до їх запровадження або зміни, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на те, що наказ № PR-2014-6535408 від 17.02.2014 року про преміювання був скасований наказом № 3.28.0.0.0/1-7168241, прийнятим 30.09.2020 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, стягуючи середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не взяв до уваги, що справа розглядалася судом більше року та неодноразово відкладалася за клопотаннями представника позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що зазначена справа розглядалась судом понад рік з вини позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного Товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2023 року.

Головуючий: суддя А. П. Барильська

Судді: Н. М. Деркач

Т. Р. Куценко