Справа № 484/3411/22
Провадження № 2/484/106/23
24 січня 2023 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді Мельничука О.В.,
за участю секретаря судового засідання Голубкової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Первомайську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та оформлення паспортів громадянина України від 01.09.2022 за №346, у вказаному житловому будинку зареєстрована відповідачка, яка для позивачки є чужою людиною та не є її знайомою чи родичем. З 1987 року відповідачка у вказаному будинку фактично не проживає, її особисті речі в будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг ніколи не брала. В зв`язку з цим позивачка звернулася з даним позовом до суду.
Ухвалою судді від 17.10.2022 відкрито провадження; постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 08.12.2022 у вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася; належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, розміщення оголошення на сайті судової влади). Про причини неявки відповідачка суду не повідомила; заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив із запереченнями на позов суду не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Дане підтверджується Договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області від 01.09.2022 року, реєстровий номер 532 (а.с. 6-7) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.09.2022 року, №308764659 (а.с.8).
Із довідки відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та оформлення паспортів громадянина України від 01.09.2022 за №346 (а.с.12), у житловому будинку АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей реєстру територіальної громади, зареєстрована в т.ч. відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з тим, згідно акту квартального комітету №39 м. Первомайська від 03.10.2022 року (а.с.13), відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1987 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, відповідачка фактично ніколи не проживала у вказаному будинку, не є наймачем вказаного житла, не є членом сім`ї чи родичем позивачки, а її реєстрація в будинку ускладнює користування позивачкою належним їй майном.
Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 Житлового кодексу УРСР; стаття 405 Цивільного кодексу України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до вимог ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з положень ст.150 Житлового кодексу України та ст.383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача у житловому будинку обмежує право позивачки у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка за адресою: АДРЕСА_1 , не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачкою спільне господарство та не пов`язана спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачкою права користування вказаним житлом немає.
Таким чином, відповідачка втратила право на користування житловим будинком, що належить позивачці, отже є підстави для задоволення позову та визнання відповідачку такою, що втратила право користування житлом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 280ЦПК України, ст.ст. 383, 391 ЦК України,суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Миколаївського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених уч.2 ст. 358 ЦПК України.
Суддя О.В.Мельничук