Постанова

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 161/12420/22

провадження № 61-4739 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року у складі судді Кихтюка Р. М., постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К., до якої включені заперечення на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика», працюючи слюсарем з КВПіА допоміжних дільниць (черговим) 6 розряду і його права були грубо порушені під час роботи на даному підприємстві. Генеральним директором ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» є ОСОБА_2 .

Вказував, що наказом відповідача від 27 жовтня 2021 року № 8-С «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за порушення трудової дисципліни, невиконання своїх безпосередніх обов`язків та розпоряджень керівника, що мало місце 18 жовтня 2021 року, йому оголошено догану.

Вважав, що записи, які містяться в наказі, принижують його честь і гідність та ділову репутацію, оскільки, відповідач у письмовому вигляді у формі письмових документів, повідомив твердження щодо нього, які є недостовірними та довів до відома усьому персоналу. При цьому, у наказі вказано про проведення службового розслідування, однак ніяких перевірок знань повноважними структурами проведено не було, ніяких екзаменаційних заходів не проводилось, відповідних актів, протоколів чи розпоряджень, наказів не виносилось і не підписувалось. Тому вважає, що вибраний спосіб образи його, як спеціаліста із значним досвідом роботи за фахом, вчинений відповідачем навмисно, безпідставно.

Зазначав, що вбачає недостовірною та принижуючою його честь і гідність та ділову репутацію інформацією слова: « ОСОБА_1 через незнання алгоритмів роботи автоматики на котельній дільниці». Така недостовірна інформація негативно вплинула на нього, його душевний стан і такими діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягала у порушені звичайного способу життя, спричиненні хвилювання, знервованості, викликала головні болі, підвищення артеріального тиску і погіршення сприйняття суспільства і оточуючих людей.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати недостовірною інформацію, яка викладена у наказі від 27 жовтня 2021 року № 8-С; зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, викладену у наказі від 27 жовтня 2021 року № 8-С, зобов`язати відповідача спростувати цей наказ та оголосити його на зборах працівників товариства не пізніше, як протягом 5 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду по даній справі; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 111 111 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформація, викладена у наказі про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, законність якого надана судовим рішенням, не може бути предметом позову про захист честі, гідності, ділової репутації.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що під час ухвалення судом рішення розглянуті всі вимоги позивача, зазначені у позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надавали сторони, а також відповідності цих вимог до норм закону та встановлених обставин у справі, на підставі яких ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2023 року без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції по суті спору та зазначив, що суд першої інстанції вірно визначився з відсутністю юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, який є керівником підприємства; у межах своїх повноважень відповідачем, як керівником, видано наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, законність, якого уже надана судовим рішенням, що набрало законної сили, що спростовує твердження позивача про приниження його честі, гідності та ділової репутації саме інформацією, викладеною в наказі від 27 жовтня 2021 року № 8-С.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі відмовлено.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, апеляційний суд зазначив, що статтею 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення у справі. Дана норма передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто, невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Суд вказав, що мотивувальна частина постанови апеляційного суду містить висновки щодо всіх заявлених позивачем позовних вимог та належне обґрунтування відсутності підстав для їх задоволення. Доводи, викладені в заяві про ухвалення додаткового рішення, не свідчать про не розгляд судом певних позовних вимог, а фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з постановою апеляційного суду за результатами розгляду його апеляційної скарги. Також суд зазначив, що відсутність відповіді на кожний аргумент учасників судового процесу не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року й ухвалити нове судове рішення, яким його вимоги задовольнити.

Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року № 753/21884/17 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на не дослідження належним чином зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 161/12420/22 із Луцького міськрайонного суду Волинської області.

У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно визначились із характером спірних правовідносин, перекручуючи суть заявлених ним позовних вимог, неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми статей 3, 6, 8, 28, 32, 34, 55, 68 Конституції України як норми прямої дії, дійшли неправильних висновків, що недостовірна інформація, яка пов`язана з трудовими відносинами, не може бути предметом оскарження. В наказі про дисціплінарне стягнення відповідач поширив недостовірні твердження, чим принизив честь і гідність позивача, як найманого працівника, яка є найвищою соціальною цінністю в Україні та цивілізованому світі демократичного суспільства. Висновки судів про безпідставність позову є порушенням гарантованого права на судовий захист особистих немайнових прав. На переконання заявника, вказані висновки судів по суті спору не базуються на законності та є антиконституційними.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_3 , у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах; судами вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 24 квітня 2018 року по 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» на посаді слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць 6 розряду (а. с. 8).

Наказом ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 27 жовтня 2021 року № 8-С, за порушення трудової дисципліни, невиконання своїх безпосередніх обов`язків та вчинення дій, які призвели до виникнення аварійної ситуації на обладнані котельної дільниці 18 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 оголошено догану (а. с. 9).

Із наказу від 27 жовтня 2021 року № 8-С убачається, що на підставі службової записки начальника служби контрольно-вимірювальних приладів і автоматики ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» Козака С. О. від 21 жовтня 2021 року, службою економічної безпеки ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» було проведено службове розслідування, в результаті якого встановлено, що дійсно 18 жовтня 2021 року під час перебування на зміні ОСОБА_1 через незнання алгоритмів роботи автоматики на котельній дільниці, неузгодженість своїх дій з черговим персоналом дільниці та прийняття неправильних рішень, допустив аварійну ситуацію в роботі обладнання, яка могла призвести до зупинки роботи котельні і, як наслідок, - до повної зупинки виробництва. Допущені ОСОБА_1 порушення підтверджується зібраними в ході службового розслідування доказами та поясненнями причетних осіб. У наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 не навів жодних поважних причин невиконання ним трудових обов`язків та вчинення дій, які призвели до виникнення аварійної ситуації. У наказі також зазначено про необхідність його доведення до відома підпорядкованого персоналу.

Зазначена інформація, викладена у наказі від 27 жовтня 2021 року № 8-С та розповсюджена серед працівників, на думку позивача, є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Зокрема, позивач вважає недостовірним та таким, що принижує його честь і гідність та ділову репутацію, вжитий у наказі вислів «Через незнання алгоритмів роботи автоматики на котельній дільниці».

Судами встановлено, що позивач з метою захисту своїх прав звертався до суду з позовом про незаконність притягнення його до дисциплінарної відповідальності, незаконність звільнення та поновлення на роботі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 161/927/22, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про скасування наказу від 27 жовтня 2021 року № 8-С про притягнення до дисциплінарної відповідальності відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі

у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної

чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів

масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах,

в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (стаття 30 Закону України «Про інформацію»).

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, недостовірну інформацію, поширену ОСОБА_2 , як генеральним директором ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика», у наказі від 27 жовтня 2021 року № 8-С про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно визначився з відсутністю юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

При цьому, суди правильно наголосили, що сторони перебували у трудових відносинах, у межах яких відповідачем видано наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, законність якого надана судовим рішенням, що набрало законної сили.

Так, наказ від 27 жовтня 2021 року № 8-С про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності був предметом розгляду у справі № 161/927/22.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 161/927/22, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про скасування наказу від 27 жовтня 2021 року № 8-С про притягнення до дисциплінарної відповідальності відмовлено. Судами не встановлено порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 або неправомірності дій відповідача при винесенні оспорюваного наказу. При розгляді цієї справи судами першої та апеляційної інстанції надано відповідну правову оцінку як обставинам справи, що слугували підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, так і правомірності винесеного роботодавцем наказу, та констатовано законність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика», яке оформлено наказом від 27 жовтня 2021 року № 8-С.

Отже законність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, спростовує твердження позивача про приниження його честі, гідності та ділової репутації саме інформацією, викладеною в наказі від 27 жовтня 2021 року № 8-С.

У справі, що переглядається, суди обґрунтовано вказали про те, що зважаючи на процесуальну законність дій сторін у справі - відповідача, як роботодавця, - накласти на підставі та у порядку, визначеного КЗпП України, на позивача (працівника) адміністративне стягнення, а позивача (працівника) - право на оскарження дисциплінарного стягнення, яким ОСОБА_1 безпосередньо скористався, викладена у наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, не є такою, що підлягає спростуванню в розумінні положень статті 277 ЦК України.

З огляду на безпідставність позову про спростування інформації у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року № 753/21884/17, підстав для відступу від яких Верховний Суд не вбачає.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Доводи касаційної скарги, які є подібними доводам апеляційної скарги, не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій та значною мірою зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення ухвали від 11 січня 2023 року, вважає необґрунтованими аргументи касаційної скарги в цій частині, оскільки ухвала суду відповідає обставинам справи.

Щодо скарження ухвали Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року

Із поданої ОСОБА_1 заяви убачається, що заявник просив ухвалити додаткове рішення з тих підстав, що стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і надавали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти.

Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

Тлумачення статті 270 ЦПК України свідчить, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у справі, суд апеляційної інстанції встановивши, що всі заявлені позивачем позовні вимоги були предметом апеляційного перегляду, результати якого викладені в постанові суду апеляційної інстанції від 27 лютого 2023 року, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

При цьому, як правильно зазначив апеляційний суд, відсутність відповіді на кожний аргумент учасників судового процесу не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Разом з тим, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до власного тлумачення заявником норм цивільно-процесуального законодавства та незгоди з висновками апеляційного суду, обґрунтовано викладеними в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2022 року, постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович