ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 947/24084/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/1859/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Трофименка О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Васильків О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , яка проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, визначивши заінтересованою особою Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) (далі- Дніпровський ВДВС у м.Запоріжжі).

Заявниця просила встановити факт, що не стосуються будь-якого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_1 :

-арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 8476607, зареєстрований 19 лютого 2009 року реєстратором:Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови від 26 січня 2009 року №11013552 старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ Войтенко Ю.В., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник ОСОБА_1 , ідентифікаційний код відсутній, прож. АДРЕСА_2 ;

-арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 12067661, зареєстрований 17 січня 2012 року реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 30643995 від 16.01.2012 року, головного державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ Войтенко Ю.В., в/л 2-2078 від 04 березня 2011 року Ленінського суду, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник ОСОБА_1 , ідентифікаційний код відсутній, прож. АДРЕСА_2 .

Заява мотивована тим, що при зверненні до нотаріуса з приводу укладення договору купівлі-продажу належного їй майна, вона дізналася про наявність наведених вище арештів.

Зазначала, що:

-у період з 11 квітня 2006 року по 28 липня 2020 року вона проживала у АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 , що підтверджується відмітками в її паспорті;

-зазначені арешти не мають жодного відношення до неї, оскільки вона не була відповідачем по цивільній справі у Ленінському районному суді м.Запоріжжя;

-немає жодних виконавчих проваджень по яких вона є боржником;

-за адресою: АДРЕСА_5 вона ніколи не проживала.

Вказувала, що у відповіді на запит приватного нотаріуса Єдемської-Фастовець О.А. керівник виконавчої служби зазначив, що рік народження та ідентифікаційний номер боржниці ОСОБА_2 надати неможливо, оскільки вказані дані не зазначені, а на її запит

Дніпровський ВДВС у м.Запоріжжі повідомив, що неможливо ідентифікувати боржника ОСОБА_1 , оскільки виконавчі провадження знищені за спливом терміну зберігання, дані щодо року народження боржника та його ІДН коду не зазначені.

Також зазначала, що цивільна справа №2-2078 за позовом КП «ВРЕЖО-9» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам, в рамках якої 04 березня 2011 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя був виданий виконавчий лист №2-2078, знищена, а в рішенні вказаного суду від 07 квітня 2010 року зазначено, що відповідачі, в тому числі й ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , а будь-які дані, які ідентифікують цю особу (дата народження, РНОКПП) у рішенні відсутні.

Крім того, вказувала, що її представник виявила в Ленінському районному суді м.Запоріжжя низку інших справ №2-186/08,№2-681/07,№2-2617/11, в яких приймала участь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_5 .

Посилаючись на те, що арешти, накладені на майно іншої особи, яка має таке ж прізвище, ім`я та по-батькові як і вона, перешкоджають їй вільно розпоряджатися своїм майном, ОСОБА_1 просила задовольнити її заяву (а.с.2-7).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду першої інстанції, в якій наведені лише прохальна частина заяви ОСОБА_1 та норми ст.ст.293,315 ЦПК України, мотивована тим, що із матеріалів справи вбачається наявність спору про право, а тому заявниця не позбавлена права звернутись до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження (а.с.36-37).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у відкритті провадження, обґрунтувавши це існуванням спору про право, який в цій справі відсутній. Порушене нею питання стосується встановлення факту, який має юридичне значення, оскільки вказані арешти порушують її право на вільне розпорядження власним майном, як на даний час, так і в подальшому. В даному випадку вона не може іншим чином захистити свої права, оскільки звернення з позовом про зняття арешту, до якого вона не має жодного відношення, може порушити права та законні інтереси інших осіб, в інтересах яких арешт було накладено (а.с.39-41).

Заінтересована особа: Дніпровський ВДВС у м.Запоріжжі не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 17 січня 2023 року, учасники судового процесу повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату з поважних причин не подавали, що відповідно до правил ч.2ст.367 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження у справі, так і у процесі розгляду справи.

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_1 , просила встановити факт, що не стосуються будь-якого її майна, арешти нерухомого майна боржниці ОСОБА_1 , ідентифікаційний код відсутній, прож. АДРЕСА_2 , накладені старшим (головним) державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ Войтенко Ю.В. 26 січня 2009 року та 16 січня 2012 року в рамках виконавчих проваджень, які знаходились в його провадженні. Вказувала, що встановлення цього факту їй необхідно з метою вільного розпорядження своїм нерухомим майном

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд першої інстанції не встановив між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним, а тому його висновок є помилковим.

Аналогічний висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц та від 14 квітня 2021 року №205/2102/19-ц

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч.1 ст.8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції») Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суд першої інстанції не врахував зазначеного та відмовив у відкритті провадження у справі за відсутності правових підстав, передбачених ч.4 ст. 315 ЦПК України, що не відповідає принципу верховенства права.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.374,379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2023 року.

Головуючий

Судді: