КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року місто Київ.

Справа № 372/1503/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13532/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2023 року (ухвалено у складі судді Кравченка М.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИПІЛЛЯ АГРО ПЛЮС» про визнання права орендаря таким, що припинене та скасування державної реєстрації права оренди

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Трипілля Агро Плюс» про визнання права орендаря таким, що припинене. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він є власником земельної ділянки, що знаходиться на території Щербанівської сільської ради Обухівського району Київської області, на підставі державного акту. 12.10.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди з відповідачем строком на сім років, однак після спливу строку оренди належної йому на праві власності земельної ділянки, відповідач з заявою про поновлення строку оренди не звернувся, земельну ділянку не повернув, крім того в період з 01.01.2021 року по 31.12.2022 року відповідач також не виконував обов`язок щодо сплати орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість за період фактичного користування земельною ділянкою. Він намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, направив відповідачу заяву про розірвання договору та сплату заборгованості, однак відповідач проігнорував цю заяву, а тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2023 року позов задоволено.

Визнано права товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» на оренду земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0017, площею 1,5 га, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Київська область, Обухівський район Щербанівська сільська рада таким, що припинене.

Скасовано державну реєстрацію права оренди (номер запису про інше речове право 13836130) за товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» зареєстрованого Державним реєстратором: Заставенко Анна Вікторівна, Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська обл. дата, час державної реєстрації: 17.03.2016 16:28:14 на підставі Договір №98 «оренди землі» від 12.10.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс».

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: судовий збір в розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп., та послуги на правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп., а всього 9 147 (дев`ять тисяч сто сорок сім) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ «Трипілля Агро Плюс» - Глуговський Степан Богданович 28 липня 2023 року, згідно поштової відмітки, подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з неправильно установленими обставинами.

Посилаючись на те, що в основу рішення покладено помилковий висновок про те, що початок строку дії договору оренди слід рахувати не з дня укладення договору, а з дня його державної реєстрації, вказує, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у Постанов від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, договір оренди землі є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій формі, якщо інше не узгоджено сторонами.

Вказує, що стаття 18 ЗУ «Про оренду землі», на яку посилався суд першої інстанції, виключена 01 січня 2013 року. Таким чином це положення законодавства є не чинним на момент виникнення спірних правовідносин, а тому не може бути застосована.

Посилаючись на п. 27 Розділу Х «Перехідні положення Земельного кодексу України та на Постанову Верховного суду від 29 березня 2023 року у справі № 563/376/22-ц, вказує, що аналіз наведених положень ЗК України дає підстави для висновку, що у період із 07 квітня 2022 року до 19 листопада 2022 року договори оренди земельної ділянки були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору, строк яких сплинув у цей проміжок часу.

Вважає, що оскільки строк дії Договору оренди землі №98 від 12 жовтня 2015 року, закінчився 11 жовтня 2022 року, то зважаючи на вищезазначене, такий Договір продовжив свою дію на один рік без волевиявлення сторін та без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином спірний Договір діє до 11 жовтня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у даній справі.

11 вересня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вказує, що згідно з п. 41 Договору право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації у встановленому законодавством порядку, а тому договір закінчився 17.03.2023 року та не потрапив у часовий проміжок дії автоматичної пролонгації.

Посилаючись на Постанову Верховного Суду від 22 грудня 2021 року від № 357/8115/18, вказує, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав. Представник позивача - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Суд встановив, що Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0017, площею 1,5 га, цільове призначення: 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Київська область, Обухівський район Щербанівська сільська рада, що підтверджується Державним Актом «на право власності на земельну ділянку» серія ЯЛ №199825 від 03.03.2011 року.

12.10.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» було укладено Договір № 98 «оренди землі» згідно якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0017 строком на 7 (сім) років, що підтверджується копією договору.

17.03.2016 року Державний реєстратор: Заставенко Анна Вікторівна, Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська обл. здійснив державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0017, площею 1,5 га за орендарем - товариством з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс», номер запису про інше речове право: 13836130, дата, час державної реєстрації: 17.03.2016 16:28:14, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Договору «Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

26.01.2023 року позивач звернувся до відповідача з претензією щодо виплати орендної плати та вимагав погасити заборгованість за фактичне користування ділянкою протягом 10 (десяти) календарних днів, що підтверджується копією претензії та доказами направлення її засобами поштового зв`язку.

Розділом Договору «Умови повернення земельної ділянки» сторонами передбачені умови повернення орендодавцеві земельної ділянки, але в порушення Договору Орендар не повернув земельну ділянку після закінчення строку на який його було укладено.

10.02.2023 року позивач направив відповідачу засобами Укрпошти заяву про розірвання Договору № 98 оренди землі від 12.10.2015 року, Додаткову угоду до Договору № 98 оренди землі від 12 жовтня 2015 року (про розірвання договору) Договір про наміри від 10.02.2023, які містять вимогу про розірвання договору з 01.03.2023 року та погашення фактичної заборгованості, що підтверджується копією договору про наміри, копією додаткової угоди.

Відповіді та/або підписаного примірника Договору про розірвання, Додаткової угоди Позивач не отримав.

Суд встановив, що позивач повністю дотримався процедури попередження, та повідомив про своє не бажання продовжувати орендні відносини з відповідачем, а тому припинив право оренди відповідача.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, дійшов до висновку, що оскільки право оренди відповідача належним чином було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.03.2016 року, договір оренди закінчується 17.03.2023 року і не потрапляє в часовий проміжок дії автоматичної пролонгації відповідно до п. 27 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважною більшістю правовідносин, урегульованих нормами цивільного законодавства, є відносини, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплене у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

У частині третій статті 640ЦК України в редакції Закону № 1878-VI від 11 лютого 2010 року, що діє з 01 січня 2013 року, визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Разом із цим, у частині п`ятій статті 6 Закону №161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.

З огляду на викладене, договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV.

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.

Тобто використання земельної ділянки неможливе без державної реєстрації права оренди, оскільки відсутні правові підстави для цього.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №357/8277/19.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 41 Договору, укладеного між сторонами, цей договір набирає чинності після його підписання сторонами.

Таким чином, відлік строку дії договору оренди землі №98 від 12.10.2015 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс», розпочався з дати його підписання та закінчився 12.10.2022 року.

Апеляційний суд констатує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню закон, чинний на момент закінчення строку дії договору оренди, тобто станом на 12.10.2022 року.

У цей період діяв пункт 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який передбачав:

- під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану.

Отже, законом прямо визначено юридичний факт, з яким закон пов`язує поновлення дії договорів оренди саме без волевиявлення сторін.

За таких обставин, не має правового значення посилання позивача на не виконання відповідачем свого обов`язку, щодо сплати орендної плати за 2021 та 2022 рік.

Така автоматична пролонгація договорів оренди земельних ділянок діяла до 19 листопада 2022 року, тобто до моменту, коли набрав чинності Закон України № 2698-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель».

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 563/376/22-ц.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_4 , оскільки відповідно до чинного на момент закінчення строку дії договору оренди законодавства України спірний договір оренди автоматично пролонгувався.

Позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди є похідними від вимог про припинення такого права, а тому вони також безпідставно задоволені судом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Верховного суду від 22 грудня 2021 року від № 357/8115/18, на яку посилається позивач у відзиві на апеляційну скаргу, Верховний Суд дійшов до висновку, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, має значення момент його підписання, а не момент вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації права оренди. Тобто такі висновки узгоджуються з позицією апеляційного суду.

Посилання представника позивача на те, що строк потрібно відраховувати від моменту реєстрації права оренди позивача, колегія суддів відхиляє, так як в Постанові Великої Палати від 18 квітня 2023 року зроблено відступ від попереднього висновку, щодо початку набрання чинності договору оренди землі за договорами , укладеними з 01 січня 2013 року і зазначено, що такий строк потрібно відраховувати від моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами договору, тобто з моменту його підписання. Позивачем договір оренди укладено в жовтні 2015 року, а тому має бути застосовано саме висновок, зроблений в постанові від 18 квітня 2023 року.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, які мали правове значення для її вирішення, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача також підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3 225 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суду,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИПІЛЛЯ АГРО ПЛЮС» про визнання права орендаря таким, що припинене та скасування державної реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» (, місцезнаходження: 08722, Київська обл., Обухівський р-н, село Трипілля, вул. Дружби, будинок 6) судовий збір в розмірі 3 220грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2023 року.

Головуючий: О. В. Желепа

Судді: О. Ф. Мазурик

О.В.Немировська